332 



Den forekommer ved det arktiske Amerika ved Igloih, hvor den er fuudet af 

 Ross, ved Gr0nland paa flere Steder, ved Spitsbergen, hvor den findes niellem Alger 

 og Bryozoer paa 7 — GO Favne. Af Danielssen og M. Sars er den taget i Koinagfjord, 

 ved Hammerfest og Vads0: af Lepechin i det livide Hav. Den er forevrigt fundet i 

 Finmarken af Loven. 



Gen. U. EPIMERIA, Costa, 1851. 



Deriv. : [J.'»lpo? (Hoften — Laaret) STC'.. 



Sjm. : 1851. Epimeria, Costa, in Cat. de' Crost. Ital. del Rev. Fr. Hope. 1851. p. 46. 



1856. — Costa, Kicerche sui Crost. amfip. del regno d. Napoli. Mem. d. r. 



♦ Accad. d. scien. vol. 1. 1856. p. 197. 



1862. — Spence Bate, Catal. Amphip. Crust. Brit. Mus. 1862. p. 153. 



1870. — A. Boeck, Crust, amphip. bor. et arct. 1870. p. 105. 



Typ. : E2)inieria tricristafa, Costa. 



Segmeiita trunci carinata. 



Epimera qvatnor anteriora longissima. angusta. apicem versus acuminata, 

 rigida; epimerum 4tum et 5tum prominentia. 



Rostrum frontale permagnum et inter antennas curvatum. 



Pedes trium parium ultimorum articulo Imo parum modo dilalato, maxime 

 eodem 5ti et 6li paris. 



Pedes saltatorii ultimi paris ramis perangustis. 



Costa opstillede denne Slsegt i 1851. I 1856 giver han den f0lgendeKarakter: 

 Antennae superiores unisetse. Pedes qvatuor anteriores prehensiles, filiformes, subseqva- 

 les. Corpus dorso in postica thoracis parte ac in abdomine carinatuni et spinosum. 

 Epimera qvarti et qvinti articuli thoracis maxima, simul clypeum semihinare forniantia. 

 Abdomen lamina horizoutali termiuatum. Dette var som SliEgtskarakter meget utilstrsek- 

 keligt Den typiske Art E. tricristata blev funden ved Englands Kyst og som en ny 

 Art henf0rt til Slsegten Acanthonohis. Ligeledes blev den af Sars fundet ved Norges Kyst 

 og af ham henfgrt til Slaegteu Anqjhithoe under Navn af A. ijarasiiica. I 1860 

 troede jcg, at denne sidstncevnte Art burde skilles fra Amphitlwe og henfares til Acan- 

 ihusoma. Spence Bate optager Slajgten Ejmneha i 1862 med de af Costa i 1857givne 

 Karakterer, uden at han ser, at Acanthonotus Oivenii er den saniuie Art. I 

 1870 optog jeg den igjen med ovenstaaende Diagnose, idet jegfor den typiske Art antog 

 Fabricius's Artsnavn eom/f/era. I Munddelenes Form viser den en stor Overensstem- 

 melse med deu foregaaende Slagt; dog ere Kindbakkerne her ikke saa stanlit udviklede 

 som hos hin; de ere nemlig hos denne Sla?gt temmelig tynde. Kjsebefoddernes ydre 

 Plade er ogsaa miudre, hvorfor den heller ikke er saa stserkt vsebnet, og istedetfor en 

 hel Rsekke har den kiin een Tand i den indre Rand. Palpens forste Led er ogsaa la-ngere 



