291 



Det tvedie Pars Grene, livoraf den indre er noget kortere end den ydre, ere 

 kortere end Skaftet. 



Halevedhsenget er bredt, noget indbugtet i den bagerste Rand. 



Hos Hannen naar det forste Led paa de 0vre F0leres Skaft frem til Enden 

 af Pandebornet; det andet Led er omtrent saa langt som det f0rste, niedens det tredie 

 er meget kort, neppe dobbelt saa langt som tykt. Sv0bens f0rste Led er laeugere end 

 de tvende f0lgende Led tilsaramen. De nedre F0leres Sv0be er sserdeles forlsenget, 

 smalt og dannes af 40 — 50 Led. 



Jeg bar fundet denne Art ved Haugesund paa 20 Favnes D3'bde og i Cbri- 

 stianiafjorden. 



Gen. VL ACEROS, A. Boeck, 1860. 



Deriv.: a (uden), X5pa? (Horn). 



Syn.: 1860. Aceros, A. Boeck, Forhandl. ved det Skand. Naturf. 8de M0de. 1860. p. 651. 



1870. — A. Boeck, Crust, amphip. bor. et arct. p. 92. 



Typ.: Lcucotlioe phyllonyx, Sars. 



Maxillae Imi paris lamina interna elongata, angusta. 



Caput rostro frontali niagno destitutiim; oculi non coaliti, in lateribus capitis 

 siti; epimera minora qvam apud genus Oediceros. 



Antennae superiores pedunculo pnplongato; flagello brevi. 



Pedes Imi et 2di paris subcheliformes, non pervalidi; carpo calcem bre- 

 vem emitlenti. 



Pedes 7mi paris pedibus 5ti et 6ti paris fere duplo'longiores. 



Ca;teroqvin ferme ut apud genus Oediceros. 



Dana opstillede i 1853 en Oediceros Norte-Zealandice, hvilken ban henf0rte til 



Kroyers Sla?gt Oediceros, fordi det sidste Fodpar var saa betydeligt laingere end de 



tvende foregaaende Par, hvilket ikke var Tilfseldet med Sla?gten Iphimcdia, men derimod 



med Oediceros. M. Sars (Overs, over Norsk-Arct. Krebsd. Forhandl. i Videusk.-Selsk. i Cbri- 



stiania 1858, S. 29) opstillede i 1858 en Ampbipodeart, som bankaldte Leiicothoe phyllonyx. 



Denne kunde imidlertid ikke henregnes til Leiicothoe, fra bvilken den skiller sig meget, 



idet den kun bar en svag Lighed med den i de tvende forste Fodpars Form. Bruzelius 



beskrev Aaret efter en lignende Form, som ban benf0rte til SliEgten Oediceros. Jeg 



paaviste i 1860, at disse tre Former i mange Henseender stemme overens med Slsegten 



Oediceros, men at de dog ved det forltengede Skaft paa de 0vre F0lere og ved at 



Hovedet ikke danner noget stserkt Horn, hvorpaa 0inene skulde bave sin Plads, afvige 



saa vaesentlig fra den typiske Art Oed. saginatiis, at disse Arter ikke kunne stilles 



sammen med den, men maa danne en egen Slsegt. I det Ydre stemme de overens med 



Oediceros derved, at den f0rste Sideplade bliver meget bredere nedad og seer saaledes 



37* 



