323 



Pedes Imi Sdiqve paris maiiii parva. 

 Pedes saltatorii 2di paris hreviores qvam ;itii paris. 



Pedes saltatorii ultimi paris pedunculo breviore qvam appendice caudali; 

 ramis lonsritiidine a'qvalibus. 



Appendix caiidalis (issa. 



Deniie Slsegt blev opstillet af Leach paa den af Fabricius beskrevne Gamma- 

 rus carinatus, og liaii fremhsevede som dens Karaktermserke, at de 0vre Falere neppe 

 ere kortere end de nedre, og at de dannes af tire Led, hvoraf det sidste igjen bestaar 

 af en stor Miengde sniaa Led. Desmarest gjentager i 1825 denne Karakter og tilfoier 

 nogle flere, der dog ere niindre heldige. Milne Edwards optager Slfegten Atylus i sin 

 Hist. d. Crust. 1840. T. IIL, og ban tror, at den staar nair Slregteu Corophium, hvorfra 

 den dog skiller sig ved sine store Sideplader. Dana optager den ogsaa, i U. S. Expl. 

 Exped. 1852, og stiller den nser IscJiyrocerus, men tinder dog, at den bar noget tilf^elles 

 nied Tphimedia. Spence Bate opf0rer den ligeledes i 1855, efterat bave unders0gt 

 Leaelis typiske Exemplar, og ban adskiller den fra Dexamine vsesentlig ved, at Kind- 

 bakkerne have en treleddet Palpe, som Dexamine mangier, og desuden ved at det tre- 

 die Skaftled paa de 0vre Folere er adskilt fra Svobens Led. Som synonym med Aty- 

 lus stiller Spence Bate Iphiincdia, Dana, hvilken dog ikke b0rer herhen. Derimod 

 maa Costas Sljegt iVoiro^j^s (1853) henregnes til vorSlfegt. Lilljeborg adskiller i 1855 

 Slsegten Atylus fra Paratnphithoe alene af den Grand, at de forreste Sideplader ere til- 

 spidsede hos den sidste, medens de ere stumpe og afrundede hos Atylus. Som syno- 

 nym med denne Slsgt maa endvidere stilles den af mig i 1860 opstillede nye Slajgt 

 Epklcsura, som jeg dengang troede skilte sig fra Atylus, isser ved at de tvende sidste 

 Haleled ere sammensmeltede, men ved senere at unders0ge den typiske Art A. carinatus 

 fandt jeg, at det samme er Tilfaildet med denne. Den af Spence Bate opforte Slsegt 

 Grayia staar ogsaa nter denne Slsegt, skjont ban lienregner den til Pboxidernes Under- 

 familie, medens han henf0rer Atylus til Gammariderne. Det, som i det Ydre isser ka- 

 rakteriserer denne herombandlede Slwgt, er, at Halens femte og sjette Led ere sammen- 

 smeltede, paa bvilket allerede Heller bar vjeret opmaerksom. Legemet liar forovrigt en 

 Kj0l, og paa flere af Legemsleddene og Halens Led gaar denne ud i bagudrettede Torne. 

 Fortil gaar Hovedet ud i et langt, krummet Pandeliorn. Sidepladerne ere ikke meget 

 hoie, men temmelig stive. Fra Slaigten Dexamine, som den saaledes ligner meget i 

 det Ydre, skiller den sig ved, at Kindbakkerne have en Palpe. Det forste Kja^bepars 

 Palpe er lidt forskjellig bygget paa begge Sider, den er nemlig vsebnet paa den ene 

 Side med Tender, paa den anden kun med B0rster. Kj8e.bef0ddenies ydre Plade er 

 ikke meget stor, men liar overmaade stferke T?ender langs den indre Rand, hvilke mod 

 Pladens Ende efterhaanden blive Isngere og gaa over til lange krumme Borster; den 

 indre Plade er temmelig stor og har paa Enden tre stserke Tender foruden adskillige 



fjserdannede Berster. Det er sgerdeles karakteristisk for Here Arter af denne Sliegt, at 



41* 



