BULETINUL SOCIETĂŢII DE SCIINŢE 59 



ASUPRA ORIGINEl RITMULUI CARDIAC $1 A MODULUI DE PROPAGARE AL EXCllAjIEl 



NORMALE IN INIMI 



DE 



Dr. I. V E L I C H I 



(Din instiluliil de lisiologie al facultăţei de sciinje dia BucurcscI) 



(Tab. 1) 



Studiul funcţiuneî inirneî, unul dîn capitolele cele mat importante 

 şi din cele mat complicate al fisiologiet, trece în ultimul timp prin 

 nişte fase, cart promit sa aducă dupe ele o revoluţiune în concep- 

 ţiunea pe care not o avem nu numaî în domeniul special al fisiolo- 

 giet acestut organ, dar incâ să se întindă şi asupra unor fenomene 

 vitale fundamentale. Doctrina încă predominantă astă^t în sciinţă 

 şi care privesce sorgintea actîvităţet propriî a inimet şi causa rit- 

 mulut s^d în sistemul nervos proprio al acestut organ, pare că intră 

 pe o cale cu totul defavorabilă. Acum aprops jumătate de secol, 

 acesta concepţiune, la stabilirea căreia Joh. Miiller '), Volkmann şi 

 Bidder ocupă primul loc, putea fi considerată în adevăr ca bine 

 fundată ; iar faptele principale, ce au servit de basă la acesta, 

 voiţi căuta să le arăt aict în trăsurt cât se pote mat generale. 



Se scia deja că inima posedă o reţea nervosă proprie, a caret 

 fibre, cel puţin în parte, se terminat! în substanţa musculară şi 

 că fibrele musculare cardiace cart fusese recunoscute ca striate, 

 presintaQ în punctele principale, mat mult ort mat puţin o asemă- 

 nare cu obicinuitele elemente musculare voluntare. Dar fibra 

 musculară în condiţiunile normale nu se contractă, dupe cum se 

 scia atunct, de cât numat în urma unet excitaţiunt a nervilor lor 

 respectivt. 



Nervit, ce veneaiî de la creer şi de la măduvă la inimă nu puteaţi 

 fi consideraţt ca excitaţt la acesta funcţiune, de 6re-ce inima scosă 

 afară din organism şi pusă în condiţiunt favorabile continua să 

 bată ritmic tncă relativ mult timp ; ramurilor nervose, ce trec chiar 

 prin inimă, iarăşt nu li se putea atribui proprietatea de a pune 

 musculatura acestut organ în activitate periodică, de 6re-ce se 

 scia că excitarea fibrelor nervose motrice, în condiţiunile normale, 

 nu pote veni de cât de la organe nervose centrale şi probele, cum că 

 şi ganglionit periferict aflaţt în organele vieţet vegetative pot avea 



