60 BULETINUL SOCIETĂŢII DE SGIINŢE 



O funcţiune centrală, se înmulţeaţi din ce în ce prin observaţiunt 

 atât anatomice cât şi fisiologice. 



Cu Remak ^), Bidder ^) şi Ludwig- ^) se descoperi în pereţit 

 inimeî grupe de gangrlionînervoşî, a căror celule nu întârqliară a fi 

 recunoscute ca locurile de origină a fibrelor nervose deja consta- 

 tate şi, conclusie naturală, aceştî ganglionT de unde provine şi causa 

 activitate! ritmice a inimet, nu ar fi alt-ceva de cât nişte centre 

 reflexe ; căcT dupe cum o excitaţiune mecanică a mucoseî faringe- 

 luT produce actul înghiţire!, tot aşa şi excitarea inimet, cu deosebire 

 a endocarduluî provoca o pulsaţiune a acestuY organ. 



La îmbucătura în inimă a marilor trunchiuri v^nose a demonstrat 

 Remak cu deosebire, existenţa uneT grupe de celule ganglionare şi 

 Stannius ^) a arătat, că prin aplicarea uneY legăturî între sinusul 

 v^nos şi auricul se opresce restul inimeî de a mat bate ; însă dacă 

 se excită direct auricul orî ventricul ele se contractă chiar şi în 

 caşul când sunt scose din organism şi separate unul de altul. Aceste 

 observaţiunY, plecând de la principiile deja stabilite, trăgead dupe 

 ele forţamente conclusia, că şi în auricul şi in ventricul trebue să 

 existe centre nervose ca şi în sinus şi în adevăr că Ludwig şi 

 Bidder rSuşiră să le descopere ; cel d'ântâiQ în peretele de sepa- 

 raţiune dintre cele duoS auricule, cel de al duoilea la basa ventri- 

 culul. Tot prin intervenirea celulelor nervose ganglionare s'a cău- 

 tat să se explice maî târziu şi causa intervalului de timp relativ 

 lung, ce trecea de la contracţiunea unet părţt a inimeî la contrac- 

 ţiunea celeî-alte, acesta maT ales în urma hipoteseT emise de Joh. 

 MuUer, cum că conducerea principiului nervos ar suferi o întârziere 

 în ganglionîY simpaticY. Tot în acest timp se anunţă de Weber şi 

 acţiunea frenatore a nervilor vagY asupra inimeY şi aceea a acce- 

 leratorilor de von Bezold. 



Pentru explicarea tuturor fenomenelor observate la inimă s'a 

 atribuit ganglionilor intracardiacY proprietăţi diferite ; aşa, după 

 cum vedem în tote cărţile clasice de fisiologie de până acum, gan- 

 glioniY din sinus şi ventricul ar fi acceleratori, pe când cel din 

 auricul moderator, însă acţiunea moderatore a acestuY din urmă ar 

 fi maY slabă de cât^aceea a celor duoY acceleratorY la un loc şi maY 

 tare de cât acea aTie-căruia din ele. Pentru a se putea apoi ex- 

 plica încă şi alte fapte mal noul cum de ex. acţiunea vagului nu 



