66 BULETINUL SOCIETĂŢII DE SCIINŢE 



normale pentru aceaşT distanţă ; bine înţeles scăqlendu-se timpul 

 periodeî de excitaţiune latentă. Pentru o exactitate maî mare însă, 

 am nevoe de câte-va experienţe instalate anume pentru acest scop, 

 cea ce sper să fac, timpul şi împrejurările fiindu'mî favorabile. 



Un fapt, care nu trebue scăpat din vedere este acela, că cu cât 

 punctul de unde era atârnat ventricul era maî aprope de verful sgO, 

 orY maî exact, cu cât era maî aprope de locul excitat, cu atât şi tim- 

 pul dintre momentul excităret şi acel al contracţiuneî înscrise de- 

 venea mat mic. Acesta diferinţă se pote observa uşor fâcend o com- 

 paraţiune între graficul I, luat cu inima uneî brosce micî şi între 

 cele alte luate de la brosce cu mult maî marî şi unde cârligul aculuî 

 inscriptor al ventriculuî se afla fixat aprope de basa acestuia. Pen- 

 tru ast-fel de cercetărî însă maî sunt încă şi alte condiţiunî de în- 

 deplinit şi pe carî eu le am trecut cu vederea din causa lipseî unuî 

 număr maî mare de animale. 



Contracţiunile acestea antiperîstaltice ast-fel obţinute şi înregis- 

 trate, am făcut o legătură între auricule şi ventricul ; în acest cas 

 excitaţiunile provocate asupra ventriculuî nu se maî transmiteau şi 

 auriculuî; acesta rămânea în repaos. Tabela i, graficele VIII, 

 IX şi X, ne represintă într'un mod cât se pote de evident acesta 

 lipsă de trecere a excitaţiuneî de la ventricul la auricul ; acelaşî re- 

 sultat se obţine şi după desfacerea legătureî, dupe cum se pote vedea 

 din graficul XI. 



Intr'o altă serie de experienţe am făcut numaî o legătură între 

 auricule şi ventricule şi am înregistrat contracţiunile celor, 2 por- 

 ţiunî ale inimeî ; graficul XII ne represintă resultatele obţinute în 

 aceste condiţiunî, de unde se vede uşor cum auriculele îşî păstre4ă 

 ritmul lor normal, pe când ventriculul încetase dupe 20 minute de 

 a maî bate. Pentru o maî mare claritate am excitat direct ventricul 

 la intervale aşa, în cât contracţiunile provocate să corespundă, maî 

 mult sati maî puţin, cu mijlocul pauseî dintre contracţiunile normale 

 ale auriculuî. 



Să căutăm acum să vedem, care ar putea fi explicarea cea maî 

 naturală a resultatelor obţinute, atât din controlul experienţelor 

 celor maî principale ale luî Stannius cât şi acelor relative la contrac- 

 ţiunile antiperîstaltice ale ventriculuî şi ale auriculelor, când inima 

 se află în condiţiiinile arătate maî sus şi să vedem, cu carî din teo- 



