BULETINUL SOCIETĂŢII DE SCIINŢE 67 



riile existente, relative la activitatea ritmică a inimeî, se află acesta 

 explicare maî mult în acord. 



In studiul căuşelor activităţeT ritmice cardiace, avem de luat în 

 consideraţiune mat nainte de t6te treî lucrurî bine distincte umil 

 de altul: i) Locul de unde îşî are punctul de plecare excitarea nor- 

 mală necesară pulsaţiunilor ritmice a diferitelor porţiunt ale inimeî, 

 2) natura acesteî excitaţiunî şi 3) calea pe unde acesta excitaţiune 

 se propagă fie într'o porţiune numaî a inimeY, fie de la o porţiune 

 la alta a eî. 



O analisă făcută maY de aprope a resultatelor experienţelor lut 

 Stannius precum şi a acelora a controlului acestor experienţe ne 

 convinge în primul rând de fundamentul prea hipotetic al teorieî 

 ganglionare. 



In adevăr, resultatul experienţei a 7-a a lut Stannius sepote ex- 

 plica cu ajutorul acestet teorit prin acea, că prin legarea sinusulut 

 acţiunea ganglionului din ventricul este paralisată de acţiunea mat 

 puternică şi de sens contrar a acelut din auricul; nu însă este tot 

 ast-fel cu cele alte experienţe. Aşa de ex. în experienţa a 9-a, chiar 

 resultatele date de însuşt Stannius sunt în contradicţiune cu acesta 

 teorie ; căct în loc ca auricul şi sinusul să se oprescă, din contra 

 bat ritmic, după cum se exprimă Stannius, şi încă chiar mat re- 

 pede de cât ventricul (în proporţie de 2 până la 3 la i). Care însă 

 din aceste doue porţiunt ale inimet au ritmul normal ? Iată un fapt 

 f6rte important, care a scăpat din vedere atât lut Stannius cât şi 

 celor alţt fisiologiştt ulteriori ; şi nu mat încape îndoială, că aceste 

 lucruri, în aparenţă micî, pot fi de multe ort cause de mart erori. 

 Avend în vedere şi acest fapt, am constatat, cu ocasia controlu- 

 lui acestor experienţe, că sinusul şi auricul sunt acelea, cart îşt păs- 

 treză ritmul normal, după cum acesta se vede clar din graficul XII 

 comparat cu graficul normal XIII, pe când ventricul, exceptând a- 

 cele puţine contracţiunt mat repezi provocate de excitarea meca- 

 nică a legăret, în loc să 'şt continue bătăile sale mat repe4t, din 

 contra, îşt răresce frequenţa sa din ce în ce până când acesta dis- 

 pare cu totul, deşi excitabilitatea şi contractilitatea sa este încă 

 conservată, mat ales în caşul când ventricul este plin cu sânge. 



Acelaşi lucru în ceea-ce privesce şi experienţa lo-a a lut Stannius, 

 căct contracţiunile ventriculul deşi ritmice însă ritmul nu are o fre- 



