68 BULETINUL SOCIETĂŢII DE SGIINŢE 



quenţă constantă, ci o frequenţâ din ce în ce mat mică de cât acea 

 a bulbuluY, care îşî păstreză ritmul normal; lucrul acesta este greQ 

 de explicat după teoria ganglionară, dată fiind acţiunea accelera- 

 t6re a eanelionuluî din ventricul. 



Din controlul experienţelor celor mat importante ale luY Stannius 

 adică a 7-a, a 8-a, a 9-a şi a lo-a resultă în mod evident faptul, 

 că auricul şi ventricul încăteză de a maY bate, orî de câte ort comu- 

 nicaţiunea naturală a lor cu sinusul este întreruptă şi maî departe, 

 că orî-ce porţiune a inimeî bate cu un ritm normal dacă comuni- 

 carea sa cu sinusul este păstrată (exper. a 8-a); de unde se pote 

 deduce în mod sigur, că locul de unde plecă excitaţiunea normală 

 necesară ritmuluT cardiac se află numaY în sinusul venos. Acest fapt 

 a fost confirmat încă şi de alţiY şi resultatele, căpătate de mine, 

 se explică în acest mod cum nu se pote maY uşor. 



Dar în sinus s*a constatat existenţa unuY bogat grup de celule gan- 

 glionare şi acum vine întrebarea: este ore ritmul normal cardiac datorit 

 uneî proprietăţî a acestor celule ganglionare saQ nu?, cu alte cu- 

 vinte, este acesta excitaţiune de natură neurogenă ort de natură 

 musculară, cum pretinde noua teorie myogenă? 



De 6re-ce, cu tote mijlocele de cart dispune a^tsciinţa, este forte 

 greti de a se ajunge la o paralisare a funcţiunet celulelor ganglio- 

 nare intracardiace, fără ca elementul muscular să fie câtuşt de puţin 

 influenţat şi viceversa, nu ne române, pentru a da un răspuns maî 

 mulţumitor la întrebarea nostră, de cât să ne adresăm la expe- 

 rienţe ceva maî indirecte şi la observaţiunî de fapte, ce se află în 

 strânsă legătură cu flsiologia acestut organ. 



Singurul fapt, care vorbeşte în favorea teorieî ganglionare, este 

 simpla presenţă a acestor celule nervose în peretele sinusuluî, căcY 

 not vom vedea curend, că proprietatea atribuită acestor celule nu 

 explică multe fapte, ce s'ati observat maî în urmă. Este atuncî acesta 

 excitaţiune normală de natură musculară? 



Cel d'intâiti, care a căutat să demonstre prin experienţe, că rit- 

 mul cardiac nu este o proprietate a celuleî nervose ganglionare, ci 

 a celuleî musculare cardiace, a fost Ranvier (9) şi dacă faptul, că 

 verful ventriculuî, care e lipsit de celule ganglionare şi separat fiind 

 de basă, pote fi adus în contracţiunî ritmice cu ajutorul unor cu- 

 re nţî de o anumită frequenţă, după cum a demonstrat-o acest 



