BULETJNUL SOCIETĂŢII DE SCIINŢE 71 



inimeT, nu posedă funcţiunea acesteî conducerî a excitaţiuneY motrice 

 din sinus, deşi eî constitue singura cale nervosă de legătură directă 

 între aceste doug porţiunt ale inimeî, pentru că, tăierea acestor 

 nervî nu aduce dupe d^nsa încetarea bătăilor ritmice ale inimeî, 

 ci excitaţî fiind, se influenţ^ză numaî puterea de contracţiune şi 

 tonul musculatureT ventriculuî (Hofmann 22), pe când frequenţa 

 pulsului este influenţată de acele fibre ale vaguluT, cart se termină 

 în sinus (Gaskell, Hofmann). 



Se face acesta transmitere a excitaţiuneî normale, în inimă fie 

 în sens normal fie în sens invers^ pe cale reflexă? sau, raportându- 

 mă la resultatele obţinute de mine, sunt contracţiunile antiperistal- 

 tice provocate prin excitarea directă a v^rfuluî ventriculuT, lipsit de 

 ganglionY, nişte contracţiun! reflexe ? Dar dacă ar fi aşa, ar trebui 

 să admitem, în acest cas, sati căacelaşT aparat nervos p6tesă trans- 

 mită o excitaţie şi în sens invers, căct not am vgc^ut că orî-ce exci- 

 tare a ventriculuî aduce după ea şi o contracţiune a auriculul, sau 

 în fine că există în inimă încă un al douilea aparat reflex, care ar 

 conduce excitaţiunea numaî în sens invers. 



Un al douilea exemplu de un aparat reflex cu conducere în 

 douS sensurî, nu s'a găsit încă până acum şi o intervertire de func- 

 ţiuni, dupe împrejurărî, nu numaî că e gred de admis, dar ar duce 

 şi la conclusiunî curiose în cea ceprivesce organele determinaţiune. 



Există 6re încă un aparat reflex în inimă, cu conducere exclusiv 

 în sens invers ? Dar un aparat, care în viaţă, în condiţiunî normale 

 nu funcţionează nicî o dată şi care chiar de ar funcţiona nu ar 

 putea să producă de cât turburărî seriose în circulaţie, este greti 

 de admis. 



Transmiterea forte încetă a excitaţiuneî prin pereţiî auriculuî orî 

 a ventriculul, precum şi timpul relativ lung, necesar trecereî acesteî 

 oscilaţiunî de la sinus la auricul şi de la acesta la ventricul, nu se 

 pote explica prin ajutorul teorieî nervose de cât admiţend, pentru 

 fibrele nervose din pereţiî acestor porţiunî ale inimeî precum şi 

 ganglionilor aflaţî la punţile de trecere între ele, proprietăţi cu to- 

 tul altele de cât a celor alte fibre nervose şi a celor alţî ganglioni 

 în general ; adecă proprietatea de a conduce aceste excitaţiunî cu 

 mult mal încet, deşi o deosebire anatomică nu se p6te observa 

 între eî. De asemeni, faptul demonstrat de Engelmann, cum că 



