BULETINUL SOClI'rPAŢII UE SGIINŢK 217 



Acidul homovanilic 



''"^_(;ii.,-co(Hi 



no 



OCIIj 



Pentru a saponilîca acidul acetilhoniovanilic cunturm ccuaţiuiici : 

 ^^^■'~.^J^^>C,;H..— CIL,— C0011 + 3KOII= 



k'O 



CH (:)>C6^^3— CH2— COOK+Cl L— COOK+ 2I L,( ) 



am disolvat o mol. de acid într'o snluţiune concentrata de 3 mol. 

 de potasă disolvată în apă. Adăug-end în urma acid sulfuric con- 

 centrat, se pune în libertate acidul homovanilic, care se depune 

 chiar la cald, în ace cam brune. Mica cantitate ce române în apele- 

 mume pote fi retrasa prin evaporisaţiune la sec şi extrasă prin 

 alcool. 



Am observat că rendamentul nu se măresce dacă se efectueză 

 saponificaţîunea la cald (încălzind la ferbere o oră). 



Am purificat acidul homovanilic facendu'l să cristalisese de maî 

 multe ort în puţină apă ferbinte. Se optine ast-fel în ace cu totul 

 incolore. El este destul de solubil în apă rece şi în apr6pe tote di- 

 solvantele usuale. El se topesce la 142 — 143^, fie la temperatura 

 indicată de Tiemann. 



Acest punct de fijsiune este aprope acelaşt ca al derivatului s^tl 

 acetilat. De asemenea nu ar fi suficient de a arăta prin el însuşT 

 că saponificaţîunea a fost efectuată în adevSr. Se pote maî bine 

 asigura de acesta prin următorea reacţiune. 



Dacă s'ar ferbe soluţiunea alcoolică de acid acetil homovaniiic 

 cu o picătură de acid sulfuric concentrat, apare imediat un miros 

 tare de eter acetic. Acidul homovanilic, supus la acelasT tratament, 

 nu dă naturalmente acesta odore. 



Saponificând productul direct de oxidaţiune al acetileugenoluluT, 

 am opţinut de o-dată acidul homovanilic, posedând punctul de fu- 

 siune exact de 142 — 143^. In aceleşî condiţiunf, Tiemann oţinuse 

 un amestec al aceluiaşi acid cu acidul vanilie fusibil la 207 — 21 1 ^. 



