hd BØ 
Tab. I, Fig —7) udmærker sig 1 høi Grad ved sin ualmindelig 
smale og langstrakte, næsten cylindriske Form. Medens hos 
foregaaende Art Skallens Høide altid overgaar den halve Længde, 
er den her betydelig mindre og næsten ens overalt, idet baade 
den dorsale og den ventrale Kant er næsten fuldkommen ret- 
liniede og indbyrdes parallele. De 2 Ender af Skallen ser derfor 
ogsaa temmelig ens ud, idet de begge har samme Høide og er 
jevnt afrundede, skjøndt den forreste ved nøiere Undersøgelse 
viser det sædvanlige Indsmit. Men dette sidste er her rykket 
høiere op, nær Midten, og den samme nedad begrændsende Del 
af Skallen er saa stærkt fremspringende, at den sammen med 
det ovenfor liggende Parti danner en temmelig jevn Cirkelbue. 
Indsnittet selv er meget smalt og dybt, samt som sædvanlig 
noget skraat (se ogsaa Fig. 8). Seet ovenfra eller nedenfra 
(Fig. 6) har Skallen sin største Brede bag Midten og af- 
smalnes ganske jevnt fortil, mindre stærkt bagtil, saa at Bag- 
enden i denne Stilling bliver den bredeste. Hos Hannen har 
Skallen (se Tab. II, Fig. I, 2) en Form meget lignende samme 
hos Hannen af foregaaende Art, men den er kjendelig større 
og skiller sig desuden derved, at det forreste Indsnit er betyde- 
lig bredere, næsten retvinklet, ligesom ogsaa den over samme 
beliggende Del af Skallen (Rostraldelen) er mindre buet fortil, 
med det nedre Hjørne stærkere fremspringende. Skallens Struc- 
tur og øvrige Beskaffenhed er forøvrigt meget lig hos begge 
Arter. 
ste Par Antenner er hos Hunnen (Tab. V, Fig. 2) 
forholdsvis større end hos foregaaende Art og skiller sig navnlig 
ved den langt stærkere Udvikling af 3die Led, som her er lige 
langt som de 2 følgende tilsammen, ret afskaaret i Enden og 
af næsten qvadratisk Form; ogsaa er Antallet af Børster i For-, 
kanten af dette Led større, nemlig ialt 7. Ved en svag skraat- 
gaaende og noget bueformig Linie er antydet en ufuldstændig 
Deling af samme Led 1 to Segmenter. Den apicale Klo er 
