188 



fig. 1. k), fremdeles Kjæberne af andet Par (s. m. m.* 

 fig. 1. k) og Leddeskaalene for Mundføddernes Skaft og 

 Hængsel (o. fig. 1. k); den lange Fordybning paa hver 

 Side af Kjolen (o* tig. 1. k) udfyldes, som ovenfor omtalt, 

 af det lange Fremspring paa Mundfodsskaftets Overside. 

 Kilepladen er saa lang, at den naaer frem indtil Spidsen af 

 andet Led af Mundfodspalperne, hvor dens Midtkjøl gafler 

 sig ud i to blode, tæt sammenliggende Grene. Disse to 

 Grene ere fastvoxne til Tungefligene (1. 1. fig. 1. d), og 

 danne altsaa deres ophøiede indre Rande; tilsammentagne, 

 med den smalle Spalte imellem sig, ligne de et Knaphul. 

 Idet nu de runde, nøgne, bløde, let foldede, fladt pudedan- 

 uede Tungeflige udfylde det hele lille Rum mellem Kilepladen 

 bagtil, Mundfodspalperne paa Siderne, og Overlæben fortil, 

 og fremdeles med deres brat udtyndede, korte, kegledannede 

 Spidser svøbe sig fremover ned omkring Mandibelspidserne, 

 vilde de ganske tillukke Mundrørets Bund, hvis hiin knap- 

 hulformede Spalte ikke holdt sig aaben imellem dem, og denne 

 Spalte bliver saaledes at ansee som det rette og egentlige 

 Sugehul. 



Andet Kjæbepars Skafter (s. fig. 1. k. og 1. 1) ere 

 et Par langstrakte, omvendt pæredannede, bulede, tynde 

 Skaale, som med deres forreste smallere og lavere Ender 

 mødes paa Kilepladens Kjøl, inde over Mundfodspalpernes 

 andet Led; de omhylles ganske af Mundfodsskafterne, og om- 

 hylle atter selv første Kjæbepars Grifler, hvis Bevægelser de 

 ved deres Rummelighed give det fornødne Spillerum. Deres 

 Flige ere smaa, tynde, af tilrundet Omrids, i Spidsen og 

 langs den indre Rand væbnede med nogle smaa, temmelig 

 blode Krogtorne. Men dette rundagtige Omrids kommer først 

 tilsyne, naar man folder dem ud (m. m.* fig. 1. 1); i deres 

 naturlige Leie (x*. fig. 1. b og m. m.* fig. 1. k) tage de sig 

 derimod ganske anderledes ud. Inderfligen rager nemlig frem 

 i Spalten mellem Mundfodspalperne , ved det bageste og 

 nederste Hjørne af deres andet Led, og er vreden saaledes 

 om paa Kant, at Krogtornene, paa Grund af Forkortningen, 

 synes at smelte sammen til en eneste tykkere Torn. Af 



