190 



fligen (m. fig. 1. e og 1. f) er langstrakt, jevnt tilspidset, 

 med en bredere , trekantet forreste , eu lignende bageste 

 Flade, en smallere, afrundet Ryg, og en flad, let hulet Inder- 

 side, hvis skarpe Siderande løbe sammen i den spidse, krog- 

 dannede Ende. Det Meste af Skaftet, fra Palpens Indføining 

 fremefter, er fyldt med Fligens Muskler. Denne Indretning 

 gjør Rede for Skaftets betydelige Længde, og lader slutte 

 til en kraftfuld og udholdende Bevægelse; man kan derfor vel 

 forstaae at P'ligeue, trods deres ringe Størrelse, kunne udøve 

 en betydelig Virkning. De ville ifølge deres Form og Stil- 

 ling kunne frembringe et forholdviis stort Hul, idet de stikkes 

 eller hages skraat ind fra hver Side, og dernæst, ved at 

 drages samlede tilbage, udrive det mellemliggende Stykke: 

 at de ere bestemte til at virke mod hinanden og at drages 

 samlede tilbage, fremgaaer deraf, at de ikke ere aldeles eens 

 skabte ude i Spidsen, idet den venstre Krog er lidt stærkere 

 bøiet end den høire, og tillige lidt vreden til Siden, saa at 

 den kan fatte om den høire. 



Savgriflerne eller Kjæberne af første Par (fig. 1. h., 

 1 g og X. fig. 1. b) bestaae af et kortere Skaft og en læn- 

 gere Flig, som slutte sig jevntrindt til hinanden. De ere 

 haarde og glatte, let fladtrykte, og buede indefter, saa at de 

 med Enderne staae ret nedefter i Mundrøret, bagved Man- 

 dibelfligene, under Tungen, paa hver Side af den knaphul- 

 formede Sugespalte. De syv krogede Torne paa Toppen 

 staae i en buet Gruppe, hvorfor de ikke vel kunne tælles, 

 eller deres Form skjelnes, uden naar Fligen presses ud (fig. 

 1. i). Griflernes Bestemmelse er tydelig nok at være et 

 Hjælperedskab til Uddybning, Forstørrelse og Udflængning af 

 det med Mandibelfligene gjorte Hul. 



De lange smækkre Maudibelpalper (lig. 1. a, p. fig. 

 1. e og 1. f) ere i Hvile lagte fast mod Hovedet, i en Rende- 

 huling udenom Skaftet og frem mellem Pandepladen og de 

 bageste Antenner, hvis Rodled de omsvøbe med deres spidse, 

 segldannede Endeled. Da Palperne ere tilleddede saa langt 

 tilbage og udefter, at de faae et meget stort Svingrum, kan 

 man antage, at deres Bestemmelse er at pudse Mundrøret 



