229 



ning, deres Glubskhed mod hverandre indbyrdes, deres Graa- 

 dighed som Aadselspisere, samt den Rolle, de i saa Hen- 

 seende ved deres vrimlende Mængder spille i Havet ved 

 Grønlands Kyster skildres af Holbøll i forskjellige Bidrag til 

 Krøyers Afliandlinger. »Jeg har, ved paa 75. Favnes Dybde 

 at udlægge en Ravn og et Stykke af et Haihoved i en Kurv, 

 i to Timer erholdt over sex Potter af disse sraaa Dyr, uagtet 

 Kurven var aaben , og efterlod en bred Stribe af Dyr, lig en 

 Bisværm, som forlode den under Ophalingen« (Naturh. Tidsskr. 

 4. B. p. 143). »De større Arter af denne Slægt [Anonyx] 

 ere saa graadige, at de ikke ophøre at æde, om endog Føden 

 bliver optagen af Vandet. Indespærrer man flere i et Kar, 

 fortære de snart hverandre« (stds. 2. R. 2. B. p. 55). 



20. Den tredie Type er Hyperinernes (Tab. VHI. 

 Fig. 1 — 14, Themisto Libellula Mandl; Fig. 15, Anchy- 

 lomera sp.). 



Til denne storøiede, for Lysliv og kraftig Omkringsvøm- 

 men i Havets Overflade tillempede Amphipodtype kan den 

 tunge Isopodform ikke tilbyde nogen Parallel, som til de to 

 forrige Typer, men vel Ulonaterne, hvis Odonatform Hyperi- 

 nerne nøiagtigt repræsentere. Deres bekjendte, vrimlende 

 Fylde af Afskygninger i ydre Skikkelse, fra sluttet Bønne- 

 form til den meest udstrakte Tyndhed, ligesom den store 

 Variation i Lemmernes Udvikling til Griben, Klattren og 

 Fasthængen, finder sin Forklaring i den rige Forskjelligartet- 

 hed i Bygning og Levemaade af de for største Delen gelati- 

 nøse Havdyr, de holde sig til. I hvilket nærmere Forhold de 

 staae til disse, er neppe endnu tilstrækkeligt oplyst; men at 

 de i alt Fald raaae synes fortrinligt udstyrede til at afskrælle 

 og indslubbre Billinger af saadanne Havdyrs Legemer, vil 

 fremgaae af den følgende Fremstilling af deres Mundbygning. 



Fig. 1 , der fremstiller Themistohovedet, seet fra For- 

 fladen, viser dets slaaende Analogie med Odonathovedet. 

 Under den imellem Øinene dybt indsænkede Pande med de 



