237 



høire Inderfligs Endetænder gribe ind. Endnu større er For- 

 skjellen imellem de to Mandiblers Inderflige. Paa liøire Man- 

 dibel er Inderfligens (Fig. 3. 4) forreste Partie næsten af 

 samme Bygning som Yderfligen; det ender med en tyk, ind- 

 krimimet Tand og har paa sin indre Rand tre tykke Tænder, 

 der ligge i en dybere Plan end Endetanden, men forøvrigt 

 omtrent have samme Forih og Størrelse ; efter dette forreste, 

 haardt emaillerede, tandvæbnede Partie kommer et tynd, tæt 

 liinhaaret Hudblad, der fortil er udkløvet i sex tynde Fingre. 

 Paa venstre Mandibel (m*. Fig. 2) er Inderfligens forreste 

 Partie derimod hverken- emailleret eller tandvæbnet; det fore- 

 stiller en kort, paa Siderne smaavortet Tap, hvis fremvendte 

 lille Topflade er svagt bølget, saa at den, seet ovenfra, tager 

 sig ud som stumpt tretandet; det derpaa følgende Hudblad 

 er større end paa den anden Mandibel, men har kun tre 

 Hudfingre. 



24. Som Udkløvning af Eleutherognathernes Type stiller 

 sig endelig den eneste amphipode Sugemundsform, jeg hidtil 

 har havt Leilighed til nærmere at studere, nemlig hos den 

 paa Stører, Haier og Stortorsk bag Brystfinnerne snyltende 

 Laphystius Kr., "Unicum, quod adhuc innotuit, inter Gam- 

 marina animal parasiticum« (Naturh. Tidsskr. IV. p. 157). 

 Skjøndt der hos Krøyer, i Følge hans Standpunkt og Methode, 

 ikke har kunnet blive Tale om en Sugemund, fremhæver hans 

 fortrinlige Diagnose dog saavel Dyrets brede Form som dets 

 krogformede Heftekløer, dets »caput rostratum«, de plumpe, 

 kortskaftede Antenner, de smalle Mandibler, første Kjæbepars 

 uleddede Palpe, og de kun af to Led bestaaende Mundfods- 

 palper. 



Naar det meget lille Hoved, med sine stærkt fremstaa- 

 ende, runde, af store, hvælvede, tæt samlede Oceller bestaa- 

 ende Øine, betragtes fra Siden (Tab. V. Fig. 10), er det 

 kun i faa og ikke strax paafaldende Træk, at det skiller sig 

 fra den sædvanlige Gamniarin-Form. Mandiblernes laniistrakt 



