16 



sjelf. Gjorde han dem således med afsigt, 

 så måste han veta, att puppan behöfver 

 luft för att andas eller fjärilen en utgång 

 för att komma ur sitt fängelse. 



I alla dylika fall äro åtminstone de själs- 

 egenskaper, &om vi känna, betydelselösa 

 för arbetets utförande, och arbetet sjelft 

 är i lika hög grad som djurets olika kropps- 

 delar ett uttryck för artens egendomlighet 

 samt måste på samma sätt som dessa för- 

 klaras. 



Yi öfve]'gå nu till de handlingar som fle- 

 ra gånger utföras af samma, ensamt för sig 

 lefvande, individ. Hit höra de flesta af de 

 företeelser, som möta oss i de solitära in- 

 sekternas lif. Hos menniskan förvärfvas 

 nästan alla färdigheter genom en länge 

 upprepad öfning. Ordspråket säger ju : 

 "Öfning ger färdighet" och "All vår början 

 blifver svår, bättre går det år från år". 

 Vore insekternas själslif verkligen likartadt 

 med vårt eget, så borde alltså äfven hos 

 dem liknande företeelser kunna på\dsas. Så 

 är dock ej förhållandet. Äfven i de fall. 

 då öfning kunde finnas, synes den ej före- 

 komma eller endast hafva en mycket un- 

 derordnad betydelse. 



Så snart flugan eller fjärilen kommit ur 

 puppan, kan den genast krypa eller sprin- 

 ga omkring, och så snart vingarne hunnit 

 torka, kan djuret äfven flyga, utan att man 

 kan se någon skilnad på flygfä-rdigheten i 

 början och längre fram. Gallstekeln läg- 

 ger sitt första ägg med samma noggrannhet 

 som det sista, och den första cellen, som 

 ett bi eller en gräfstekel bygger, skiljer sig 



