11 



lefver ej i samhällen, utan hvarje hona 

 bygger sina celler för sig, oberoende af de 

 andra, fastän ofta händer, att flera byg- 

 ga på samma ställe. Vore det nu lukten 

 som ledde biet, kunde det ej vara någon 

 för alla individer af samma art gemensam 

 lukt, ty då skulle djuret naturligtvis förle- 

 das att flj'ga till närmaste ställe, der någon 

 af dess samslägtingar bodde, utan det må- 

 ste vara en individuell lukt, som hvarje 

 djur meddelat de celler, hvilka det sjelf 

 byggt. Att åter ett djur på flera kilome- 

 ters afstånd skulle kunna vägledas af en 

 lukt. som det tillika sjelf för med sig och 

 afsöndrar, strider mot allt hvad vi veta om 

 lagarne för sinnesintryck. 



Andra, med ett stort antal insekter an- 

 stälda försök visa för öfrigt, att djuren ej 

 återvända till det ställe, der boet för till- 

 fället befinner sig, utan till den plats i 

 rummet, der boet fanns, då de aflägsnades 

 derifrån. Med det vanliga, tama biet gjor- 

 de Albrecht Bethe i Strassburg föl- 

 jande försök. Han vred kupan 90 gr. kring 

 dess axel, så att flustret, som förut var rik- 

 tadt mot öster, vette åt söder. De hemvän- 

 dande bien flögo ej nu såsom förut direkt 

 till flustret, utan bildade en allt större och 

 större svärm framför kupans östra sida. 

 Endast småningom lyckades bien att leta 

 sig fram till flustret. Ännu märkbarare blef 

 detta förhållande om kupan vreds 180 gr., 

 ty då stannade alla på kupans baksida un- 

 der fåfänga försök att der inkomma i ku- 

 pan. Vid ett annat tillfälle flyttades kupan 

 endast 2 meter åt ena sidan, och genast 



