hanar flygande fiån alla hall, sökte sig in 

 genom fönstret och slogo sig ned på den 

 kupa, under hvilken honan förvarades. En 

 annan gång hade Fabre kort före hanarnes 

 svärmning, som inträffar hvarje dag vid 

 middagstid, förflyttat honan från den gam- 

 la buren till en ny samt af en händelse 

 kastat den qvist, på hvilken hon under det 

 föregående dygnet setat, på en stol i ett 

 hörn af rummet. När hanarne började att 

 infinna sig, såg han till sin öfverraskning. 

 att de ej flögo till den nya buren, utan till 

 den qvist. på hvilken honan förut så länge 

 setat. Denna hade således för dem en 

 större dragningskraft än honan sjelf, ett 

 förhållande, som ej är lätt att nöjaktigt för- 

 klara. Om man sammanställer dessa fakta 

 dermed, att dessa spinnare ej förtära nå- 

 gon föda, blir det i hög grad sannolikt, att 

 deras luktsinne är till den grad specialise- 

 rad t, att det endast är mottagligt för den 

 doft, som utgår från honan, men fullkom- 

 ligt känsloslöst för alla andra intryck. 



Hos de insekter, som lefva i samhällen, 

 måste man enligt alla sakkunniges vittnes- 

 börd äfven antaga en mycket långt gående 

 differentiering af luktsinnet. Bland dem 

 eger nemligen ej blott hvarje art, utan äf- 

 ven hvarje enskildt samhälle sin specifika 

 lukt, hvarpå dess individer igenkänna hvar- 

 andra. 



Det skulle föra oss alldelets för långt att 

 på liknande sätt behandla äfven de andra 

 sinnena hos insekterna. A^i få derför nöja 

 oss med att här påpeka några af de fakta 

 ur insekternas lif, som ej kunnat förklaras 



