26 G O. Sårs. 



hvoraf det Iste ligesoin hos M. Helleri er meget kort og op- 

 svulmet med talrige stive divergerende Børster. Endekloen er 

 tydeligt udviklet paå samtlige Fodpar. 



Det midterste Halevedhæng (Fig. 5) er omtrent af samme 

 Længde som sidste Bagkropssegment, bredest ved Basis og 

 hnrtigt afsmalnende mod Enden, med Siderandene kun lidet 

 bugtede eller næsten rette samt bevæbnede paa hver Side med 

 omkring 16 korte Torner; af disse ere ialmindeligbed de 4 eller 

 5 forreste ved et længere Mellemrum skilte fra de øvrige. 

 Enden af Vedbænget er i Midten indskaaret eller gaar ud i 2 

 tilspidsede Lapper. Indsnittet er temmelig dybt, indtagende 

 næsten ^A af Yedhængets Længde, i Bunden smalt afrundet og 

 med Sidekanterne næsten rette og som sædvanligt tæt saug- 

 takkede. Af de laterale Torner strække paa hver Side 3 eller 

 4 sig bagenfor Bunden af Indsnittet, og Spidsen af hver af 

 Endeloberne er som sædvanlig bevæbnet med en noget større 

 lige bagudrettet Torn. 



Be ydre Halevedhæng (Fig. 6) have den indre Plade om- 

 trent af det midterste Halevedhængs Længde og af stumpt 

 lancetdannet Form. Otolithen er usædvanlig liden og af cirkel- 

 rund Form. Den indre B-and af denne Plade er under Band- 

 børsteme bevæbnet med omtrent 22 ulige store Torner, hvoraf 

 de 2 hageste ved et større Mellemrum ere fjernede fra de 

 øvrige og fæstede nær Spidsen af Pladen. Den ydre Plade er 

 kun lidet (omtrent ^/e) længere end den indre og af lineær 

 Form med stumpt tilrundet Spids. 



Hannen har de øvre Antenners Skaft (Fig. 7) særdeles 

 tykt, og det kostformige Appendix er af mere end hele Skaftets 

 Længde med en særdeles skarpt markeret Afsats i den indre 

 Kant. De 2 omformede Par Bagkropslemmer (Fig. 10, 11) 

 skille sig kun lidet i sin Bygning fra samme hos de 2 fore- 

 gaaende Arter; men det 4de Par er forholdsvis kortere, idet det 

 ikke rækker til Spidsen af det midterste Halevedhæng. (se Fig. 9). 



