20 G. 0. Sårs. 



er kun halvt saa lang, simpelt konisk og endende med en 

 enkelt Børste. 



4de Par Bagliropslemmer (Fig. 11) ere stærkt udviklede 

 og overrage endog Spidsen af det midterste Halevedhæng (sml. 

 Tab. 1, Fig. 2). De beståa af en langstrakt Basaldel og 2 

 ulige store Grene. Den indre Gren er ganske liden og tager 

 sig kun ud som et ubetydeligt Appendix; det svarer imidlertid 

 i sin Bj^gning temmelig nøie til den indre Gren paa foregaa- 

 eude Par. Den ydre Gren danner en smal cylindrisk Stamme 

 af samme Længde som Basaldelen og delt i 6 tydelige Led, 

 bvoraf det 4de er længst. Fra, Enden af sidste Led udgaa 2 

 divergerende Svøber, hvoraf den ydre er længst og mod Enden 

 delt i taMge smaa Segmenter samt i den ydre Kant besat med 

 tynde Torner; den indre Svøbe er 2-leddet og ved Enden lige- 

 ledes i den ene Kant besat med nogle fine Torner. 



Legemet er saavel hos Hannerne som hos Hunnerne tem- 

 melig stærkt spraglet af forskjelligt farvet Pigment. Som sæd- 

 vanligt er dette afsat i Form af stjerneformigt forgi^enede 

 Pletter. Af saadanne Pigmentstjerner sees (cfr. Tab. 1, Fig. 

 1 & 2) en i Midten af hvert af de 5 forreste Bagkropsseg- 

 menters Rygflade og 1 ved Roden af det midterste Hale- 

 vedhæng; de udsende mere eller mindre stærkt udviklede for- 

 grenede Udløbere især til Siderne. Paa Hunnens Brystpose 

 findes bagtil en større lignende Pigmentansamling, og afbrudte 

 Forgreninger bemærkes ogsaa paa flere andre Steder af Legemet, 

 saaledes paa Øinenes Pedunkler og Antennernes Basis, videre i 

 Egnen af Munddelene. 



Hunnen opnaar en Længde af 11 mm. Hannen er ialmiude- 

 lighed noget mindre. 



^Nærværende Art, som jeg har tilladt mig at opkalde efter 

 den af de middelhavske Podophtalmiers Naturhistorie høit for- 

 tjente Zoolog, Prof. Heller i Innsbruck, fandt jeg først, men 

 kun i faa Exemplarer, i den tunesiske Golf ved Goletta paa 

 et Par Favnes Dyb. Sandbund. Senere traf jeg den igjen paa 



