Nye Bidrag til Kundskab ora Middelhavets Invertebratfauna. 1C*T 



De øvre Antenners Skaft (Fig. 3) er temmelig stærkt op- 

 svulmet i Enden, og den fra Undersiden af sidste Led udgaa- 

 ende haarede Lob er særdeles stor. 



Kjønsvedhængene (se Fig. 1) ere forholdsvis meget smaa, 

 men forøvrigt i Form og Bevæbning overensstemmende med 

 samjne hos foregaaende Art. 



BagkropsUmmerne (Fig. G) skiUe sig meget væsentligt ved 

 den stærke Udvikling af Gjellefortsatsen. Paa Iste Par (Fig. 

 7) er den længere end den rudimentære Stamme af den indrf 

 Gren og noget indadkrummet med Tendens til Spiralkrumning. 

 Paa de 3 følgende Par (Fig. 8) er den tvelappet og begge 

 Lappe ere stærkt forlængede og spiralformigt indrullede, den 

 indre med næsten en dobbelt Vending. Paa det bågeste Par 

 (Fig. 9) er denne Fortsats ligeledes tvelappet og den indre Lap 

 danner allerede en begyndende Spiraldreining. 



Jeg har af denne Art kun seet 2 Exemplarer, en yngre 

 Hun med begyndende Brystposedannelse og en fuldt udviklet 

 Han. Hos begge stemmede den characteristiske Form af Øi- 

 nene, de nedre Antenners Blad og Fødderne paa det nøieste 

 overens. Begge Exemplarer toges i den tunesiske Golf ved Go- 

 lotta. Af Milne Edwards er den først funden ved Frankriges 

 Vestkyst. 



Gen. 8. Mysidopsis, G. O. Sårs. 

 Denne af mig i 1864 opstiUede Mysideslægt slutter sig 

 med Hensyn til Munddelenes Bygning nærmest til Slægten 

 Siriella, men viser forøvrigt mange væsentlige Afvigelser fra 

 denne Slægt. Saaledes er Fødderne her af en helt anden Byg- 

 ning og ligne mere samme hos andre Mysider, og navnlig samme 

 hos Sl. Leptomysis, idet Tarsen er delt i flere (3) Led og mang- 

 ler den eiendommelige Stivhed, som characteriserer denne Del 

 hos Siriella, ligesom ogsaa Endekloen er af langt svagere Be- 

 skaffenhed og som hos de fleste øvrige Mysider særdeles tynd 



