22 



men vise sig kun som jevne Shatteringer, der lidt efter, lidt tabe sig uden nogen bestemt 

 Begrændsning. Mest bemærkelige ere disse Pigmentpletter paa Bagkroppen, paa hvilken 

 hvert Segment i Regelen viser 2 saadanne, en dorsal og en ventraU hvilken sidste ialmin- 

 delighed er af en lysere, mere okergul Farve; paa sidste Segment løbe ialmindelighed 

 disse 2 Pletter paa Siderne over i hinanden. Paa Forkroppen findes ogsaa nogle uregel- 

 mæssige orangefarvede Shatteringer, baade paa de af Rygskjoldet ubedækkede Segmenter 

 og paa Rygskjoldet selv. Endelig ere ogsaa flere af Kroppens Vedhæng prydede med 

 det samme eiendommelige Pigment, og især samtlige Munddele i Regelen meget intensivt 

 carminrødt farvede. Hos enkelte Arter, f. Ex. B. Goésii, kommer hertil endnu et andet 

 meget forskjelligt Slags opakt Pigment, der findes afsat hist og her paa Kroppen saavel- 

 som paa dens Vedhæng i Form af smaa uregelmæssigt fordelte Pletter, der ved gjennem- 

 faldende Lys vise sig mørke, ved paafaldende Lys derimod af en melkehvid Farve. Æg- 

 gene i Brystposen (cfr. Tab. 2 Fig. 2, 14) ere i Begyndelsen ialmindelighed af en intensiv 

 blaagrøn Farve, men blive efterhvert som de udvikles mere og mere lyse, og naar Ungerne 

 ere fuldt udviklede er denne Farve ganske forsvunden, og den hele Brystpose viser da 

 (cfr. Tab. 1 Fig. 1) et svagt blegrødligt Skjær og lader i sin bagre Del Ungernes allerede 

 pigmenterede Øine skinne igjennein som smaa intensivt røde Punkter. — Igjennem de 

 gjennemsigtige Integumenter kunne ogsaa hos det levende Dyr flere af de indre Organer 

 med mere eller mindre Tydelighed skjelnes; saaledes den store kugleformige ialminde- 

 lighed ined brunrødligt Indhold fyldte Tyggemave, der indtager Størsteparten af den 

 forreste Del af Cephalothorax foran Tverfuren; de smukt gulfarvede med store lysbry- 

 dende Fedtkugler fyldte Leversække, der vise nøiagtigt samme Form og Tal som hos 

 Mysis; det umiddelbart under Rygskjoldet beliggende livligt pulserede spindelformige 

 Hjerte; den i hele Bagkroppens Længde tydelige, ved sine eiendommelige undulerende 

 Bevægelser let bemærkelige Tarm; endelig hos de fuldvoxne Hunner de mere eller mindre 

 stærkt udviklede, ofte Størsteparten af Forkroppens Længde indtagende ved sin opake 

 blaalige Farve meget iøinefaldende Ovarier og hos Hannerne de mindre let bemærkelige 

 Sæ^dstokke med sine kugleformige Blindsække og sine lange og stærke i sidste Forkrops- 

 segment stærkt bøiede Udførselsgauge. 



Arterne af Slægten Erythrops ere alle ægte Dybvandsformer. Kun en af Arterne, 

 E. pygmæa, findes lige op til .5—0 Favne; de øvrige optræde først i en langt betydeligere 

 Dybde, og enkelte Arter gaa ned til de allerstørste ved vore Kyster undersøgte Dyb 

 (400—500 F.). De synes alle at foretrække blød, dyndet eller leret Bund, og rimeligvis 

 ere de saa særdeles forlængede tyude Fødder netop afpassede efter denne Levevis. I 

 sine Bevægelser synes de ikke at være synderligt livlige og staa i denne Henseende 

 langt tilbage for deres ved Stranden levende Slægtninge, de egentlige Mysiser, hvis livlige 

 ofte lynsnare og elegante Bevægelser ere noksom bekjendte. L^lmindelighed spadsere de 

 ved Hjælp af sine enormt forlængede i alle Retninger udsprikede Fødder ganske langsomt 



