35 



fæstede Torner lange og stærke ; hos Hunnen ere disse Torner næsten af ens Længde og 

 mere end halvt saa lange, som det hele Vedhæng; hos Hannen deriniod er det ydre Par 

 betydeligt kortere. De 2 mediane Børster ere ogsaa meget ulige hos begge Kjøn; hos 

 Hannen række de langt udenfor Enden af de inderste Torner og ere stærkt cilierede, 

 medens de hos Hunnen ere meget smaa og paa langt nær ikke saa lange som de 

 inderste Torner. 



De ydre Halevedhæng (cfr. Fig. 28) ere forholdsvis temmelig korte og Længde- 

 forskjellen mellem den ydre og indre Plade kun ubetydelig. Paa den indre Plade bemær- 

 kes ikke som hos de 2 foregaaende Arter nogen saugtakket Kant. 



Hannerne, der som sædvauligt ere noget større end Hunnerne, vise de for Slægten 

 characteristiske Eiendommeligheder. Det til de øvre Antenners Pedunkler fæstede Appen- 

 dix er temmelig stort og besat med lange i alle Retninger udstraalende Børstebundter. 



Nærværende Art blev først funden af mig i den alleriuderste Del af Romsdals- 

 fjorden ved Vebluugsnæs og beskreven i min Reiseberetning for 1862 imder Benæ^^lelsen 

 Nemotopus elegans. Den forekom her temmelig hyppig paa nogle faa (5—6) Favnes 

 Dyb lige i Kanten af den mod Stranden ski-aanende Sandbakke. Da de øvre Vandlag i 

 denne indre Del af Fjorden paa Grund af den lige her udmundende store Romsdalselv 

 næsten ganske bestod af ferskt Vand, lykkedes det mig imidlertid ikke at faa observeret 

 den levende, ligesom alle de af mig fangne Exemplarer ved min Tilbagekomst fra Excur- 

 sionerne vare i en mere eller mindre opløst Tilstand. Mine Undersøgelser af den kunde 

 derfor heller ikke blive saa fuldstændige som det udfordredes. Senere gjenfandt jeg 

 samme Art i levende og fuldkommen uskadte Exemplarer i det Indre af Christianiafj or- 

 den, men lod mig ved enkelte tilsyneladende Forskjelligheder forlede til i den at se en 

 egen nærstaaende Art, som jeg i min 3die Reiseberetning kaldte Xematopus pygmæus. 

 Ved senere fornyede Undersøgelser er jeg imidlertid kommen til fuld Overbevisning om, 

 at disse 2 formentlige Arter kun udgjøre en eneste Art, for hvilken jeg har troet at burde 

 foretrække det sidste Artsnavn som det mest betegnende. De i min tidligere Diognose 

 opførte forskjellige Characterer har jeg fundet for en stor Del grunder sig paa den Om- 

 stændighed, at jeg af de ved Veblungsnæs fundne Exemplarer tilfaddigvis havde valgt en 

 ung Han til den anatomiske Undersøgelse, medens mine Detailtegninger af Christiania- 

 fjordformen vare udførte efter en Hun. .Jeg kjendte ikke dengang til, at Forskjellen 

 mellem begge Kjøn ikke udelukkende indskrænkede sig til de ø\Te Antenner og Bag- 

 kropslemmerne, men ogsaa tildels er udtrykt i andre af Kroppens Vedhæng, navnlig i det 

 midterste Halevedhængs Bevæbning. 



Skjønt ingensteds i nogen synderlig Mængde, synes dog nærværende Art at være 

 jevnt udbredt langs vor hele Kyst, saavel ud mod Havkysten som ind i Fjordene, ialfald 

 til Throndhjemsfjorden. Ved Lofoten har det endnu ikke lykkets mig at finde den, men 

 den forekommer uden Tvivl ogsaa her. I sin Levevis adskiller den sig fra de øvrige 



