37 



seqveutibus 2 jimctis in Imo pari parum in posterioribus fere qvadruplo longiore. Telson 

 fonna fere eadem ac in E. Goesii, sed paulo magis elongato, marginibus lateralibus sub- 

 rectis, posteriore distincte arcuato; aculei terminales qvam in ceteris speciebiis miilto 

 breviores, interiores ne tertiam qvidera longitudinis partem telsonis æqvantes; exteri- 

 ores illis multo breviores et' obliqve extus vergentes. Appendices laterales caudæ 

 sat elongatæ, lamina interna qvam externa 4ta circiter parte breviore niargine iutenio 

 vix serrulato. Longit. feminæ adiiltæ fere 18 Mm. 



Denne Art er den største i Slægten og adskiller sig herved strax fra den meget 

 nærstaaende E. serrata. Medens denne sidste aldrig synes at overskride en Længde af 

 10 Mm., opuaar nærværende Art den anselige Længde af 18 Mm. eller næsten den dob- 

 belte Størrelse. Kropsformen er (cfr. Fig. 1 og 2) som hos E. serrata forholdsvis meget 

 slank og langstrakt; dog er Rygskjoldet eller Forki'oppen navnlig i sin forreste Del bety- 

 delig bredere og omtrent af samme Brede som bagtil. Panderanden er (cfr. Fig. 10) 

 meget stærkt bøiet og uddrages paa Midten noget stærkere, dannende en utydelig tunge- 

 formig Proces, der skyder sig frem mellem P>asis af Øinene. Bagkroppen er betydelig 

 smalere end Forki-oppen og kmi lidet afsmalnende bagtil; dens sidste Segment er meget 

 langstrakt, næsten af samme Længde som de 2 foregaaende tilsammen. 



Øinene (cfr. Fig. 10) ere omtrent af samme Form som hos E. serrata, men for- 

 holdsvis betydelig mindre og adskilte ved et temmelig langt Mellemnim fra hinanden, 

 samt kun hoist ubetydeligt ragende ud over Rygskjoldets Siderande. Pigmentet, der er 

 af en lignende høirød Farve som hos E. Goesii og E. serrata, indtager en temmelig 

 betydelig Del af Øiets øvre Flade og er indad jevnt udrandet eller ovenfra seet af n}Te- 

 dannet Form. 



De nedre Antenners bladdanuede Vedhæng (cfr. Fig. 10) ligner ved forste Øiekast 

 meget samme af E. serrata, idet det viser den samme eiendommelige Tandbevæbning af 

 den ydre Rand. Ved nøiere Under-søgelse viser det dog flere Forskjelligheder. Det er 

 saaledes forholdsvis betydelig længere og smalere og overrager de øvre Antenners Pe- 

 dunkler næsten medTredieparten af sin Længde samt er over Vj saa langt som de undre 

 Antenners Skaft; ogsaa ere de 7 — 8 Torner, hvori den ydre Rand er delt, mindre og mere 

 tiltrykte end hos E. serrata og de fra den indre Rand udgaaende Børster talrigere. Hvad 

 der imidlertid især adskiller dette Vedhæng fra samme hos E. serrata, er Forholdet af 

 Enden (se Fig. 3). Medens denne hos E. serrata er næsten lige afskaaret, saa at den 

 fra det ydre Hjørne udgaaende Tand betydeligt overrager det indre Hjørne, er den hos 

 nærværende Art meget skjævt afskaaret i Retningen indenfra udåd, saa at det indre 

 Hjørne springer frem i Form af en tungeformig Fortsats, der langt overrager den fra det 

 ydre Hjørne udgaaende Tand. Ved nøiere Undersøgelse viser det sig, at den alleryderste 

 Del af denne Fortsats ved en tydelig Tverlinie er adskilt fra det øvi-ige Blad. et Forhold, 

 som ialfald ikke er saa let bemærkeligt hos de øvrige Arter. 



