39 



Farven er som hos E. serrata og microphtlialma meget bleg, med kun svage Spor 

 af de orangefarvede Shatteringer. Ofte er Legemet næsten farveløst, hvorved de smukt 

 høirøde Øine og den ligesom hos E. microphthalma særdeles voluminøse med mørkt Ind- 

 hold fyldte Tyggemave er meget iøinefaldeude. 



Denne Ait lever i stor- Mængde udbredt over et temmelig vidtstrakt og som det 

 synes fuldstændigt isoleret Dybbasiu i den ydre Del af Christianiafj orden omtrent lige 

 ud for Vallø paa et Dyb af 150 — 230 Favnes blød Mudderbund. I ethvert Kast, man 

 gjør her med den fine Bundskrabe, er man sikker paa at faa op talrige Exemplarer af 

 denne vakre Crustace sammen med de eiendommelige Isopodeformer Muunopsis typica 

 og Eurycope cornuta. Den synes ikke her at gaa høiere op. Derimod har jeg ved Lo- 

 foten nylig fundet den lige op til 100 Favne, hvor den lever sammen med E. serrata. 

 Det maa bemerkes, at disse Exemplarer havde forholdsvis noget større Øine og ikke fuldt 

 saa lange Fødder som Christianiatjordformen. ForøM-igt stemmede de undre Antenners 

 Blad og det midterste Halevedhæng fuldkonimen overens, saa at Arten, uagtet den saa- 

 ledet paa enkelte Localiteter synes at vise en større Tilnærmelse til E. serrata, dog ved 

 disse 2 Characterer samt dens betydelige Størrelse med Lethed kan kjendes fra den 

 anden. Et eneste Exemplar af denne Art, en ung Han, har jeg fra det betydelige Dyb 

 af .300 Favne ved Lofoten. Dette Exemplar adskilte sig niærkeligt ved det i hoi Grad 

 rudimentære Udseeude af Øinene (cfr. Fig. 12), der ere særdeles smaa, uregelmæssigt til- 

 rundede og som det synes forsynede med ufuldstændigt difterentierede Synselementer. Om 

 dette grunder sig paa en tilfældigMonstrøsitet, kan jeg ikke med Sikkerhed afgjøre, da jeg 

 som sagt kun har et eneste Exemplar fra dette Dyb. Imidlertid anser jeg det for ikke 

 usandsynligt, at den forskjellige Dybde kan have adskillig Indtlydelse paa Synsorganernes 

 Form og Udvikling hos samme Art, noget, der ogsaa synes at bekræftes ved den ovenfor 

 omtalte Forskjel i Øinenes Størrelse mellem Christianiafj ordformen og den ved Lofoten 

 paa grundere Vand levende Form. Ligeledes berørte jeg ovenfor, at denne sidste Form 

 havde ikke fuldt saa stærkt forlængede Fødder som Christianiaijordformen. Herpaa kan 

 ganske sikkert ikke den forskjellige Dybde have nogen Indtlydelse, men vel Bundens 

 Beskatfenhed. Aabenbart ere de saa stærkt forlængede Fødder hos de herhen hørende 

 Arter idethele afpasset efter deres Levevis paa blød leret eller mudret Bund. Jo blø- 

 dere Bunden er, desto nyttigere vil det nemlig være for Dyret at have meget lange Fød- 

 der til at vade henover Overtiaden uden at synke med Kroppen ned i Mudret. Man vil 

 ogsaa hos de forskjellige Arter finde dette Forhold fuldkommen bekræftet. Saaledes er 

 E. pyginæa, der af alle har de koileste Fødder, netop den, der forekommer paa den haar- 

 deste Bund, medens E. serrata og microphthalma, der altid kun findes paa blød leret 

 Bund, have betydelig stærkere forlængede Fødder end saavel E. pygraæa som E. Goésii, 

 hvilken sidste i sin Levevis synes at iudtage en intermediereiule Stilling. Interessant er 

 det nu, at man endog hos en og samme Art kan erholde Stadfæstelse paa dette Forhold 



