49 



Rygskjoldet er forholdsvis lidet og smalt, ladende de 2 bågeste Segmenter af For- 

 kroppen næsten ganske ubedækkede. Ovenfra seet er det fortil smalere end bagtil og 

 her kun lidet bredere end Iste Bagkropssegment. Ved den forreste Trediedel af sin 

 Længde har det den sædvanlige Tverfure, der er meget tydelig og skarpt niarkeret. Dets 

 forreste Rand (Panderanden) er jevnt bueformigt bøiet uden at vise noget Spor af en 

 median Fortsats; den bågeste Rand er dybt iidrandet. Seet fra Siden er den nedre Rand 

 af Rygskjoldet næsten fuldkommen lige og bedækker ikke paa noget Punkt Basis af Fød- 

 derne. Dets forreste laterale Hjørne er lidet fremstaaende; det bagre danner en smal 

 tilrundetLob, der rækker kun lidet udover detnæstsidste Forkropssegment. Den forreste 

 Del af Rygskjoldet foran Tverfuren er oventil temmelig stærkt hvælvet, den bågeste der- 

 imod gaar i lige Flugt med Bagkroppen. Denne sidste er noget skjøndt ikke betydeligt 

 smalere end Cephalothorax, af cylindrisk Form og paa det levende Dyr meget svagt Sfor- 

 migt bøiet. Dens Iste Segment er fortil betydeligt bredere end bagtil og viser her paa 

 hver Side en liden udstaaende Kant. Saavel dette som de 4 følgende Segmenter ere ind- 

 byrdes omtrent af samme Længde, hvorimod sidste Segment er betydeligt stærkere forlæuget. 

 Øinene (Tab. 4 Fig. 3, 25, Tab. 5 Fig. 15, 20), eller hvad der morphologiskt sva- 

 rer hertil — thi ved den fuldstændige Mangel af alle Synselementer kan man i Grunden 

 paa dem ikke anvende denne Benævnelse — danne tilsammen en halvmaaneformig plade- 

 dannet Fremragning, der skyder frem umiddelbart foran den tilrundede Panderand og dækker 

 Basis af begge Par Antenner, uden at naa udover Rygskjoldets Sidekanter. Kaaterne af 

 denne „Øieplade" ere tynde og skarpe samt i en større eller mindre Udstrækning fint 

 tandede og have i Midten fortil et lidet smalt Indsnit, hvorved en Antydning er givet til 

 Organets Duplicitet. I sin bagre Del og Størsteparten af den undre Del er denne Plade 

 fast forbunden med de tilgrændsende Dele (Basis af de øvre Antenner og Overlæben), 

 og kun de forreste og laterale Kanter ere frie. Øiepladen er fuldkommen af samme Farve 

 som den øvi'ige Krop og i levende Live saa gjennemsigtig, at Basis af Antennerne tydeligt 

 skinner igjennem den, naar Dyret sees ovenfra; ligeledes er den Hud, der beklæder den, 

 fuldkommen glat og strukturløs uden Spor af nogen Facettering. Strengt tåget er det 

 kun en meget liden Del af denne Øieplade, nemlig alene de frie Siderande, der svarer 

 til Øinene hos de øvinge Mysider. Ved Dit-section vil man nemlig finde, at Størsteparten 

 af selve Hjernegangiiet optages indenfor dens bagre Del (cfr. Tab. 4 Fig. .3). Dette viser 

 en meget lignende Bygning som hos Mysis ^). Bagtil bemærkes de 2 stærke Commissurer, 

 som omfatte Spiserøret og forbinde dette Ganglion med det første i Buggangliekjædin eller 

 det undre Svælgganglion. Umiddelbai't foran disse Commissurers Udspring fra Hjerne- 

 gangiiet udgaa de 2 Par stærke Antennalnerver, hvoraf det for de øvre Antenner bestemte 

 udspringer paa hver Side fra en stærkt fortykket, næsten kugleformig, med Ganglieceller 



') flV. G. O. Sårs, Histoire natiirclli.' dos orustacés d'cau Ooucc de Norwegc. 1." livraison ps;. 30. pl. 3 Fig. 4. 



' 7 



