nende spinkel og traaddannet Form som hos Sl. Erythrops og uduiæike sig ved eu eiulim 

 sparsommere Børstebevæbiiing, hvorved de ved forste Øiekast se næsten aldeles nogne 

 ud. De tiltage, dog i forskjellig Grad hos de 2 Arter, i Længde bagtil, saa at de bågeste 

 Par altid ere læugere end de forreste. Endedelen eller Tarsus, der paa Iste Par er 

 noget kortere end det foregaaende Led, bliver paa de bågeste Par, især hos den ene af 

 Arterue betydelig læugere, og bestaar af 4 indbyrdes med hinanden kun lidet bevægeligt 

 forbundne Led, der hurtigt aftage i Længde mod Euden. Det Iste af disse Led er ialfald 

 paa de bagre Par betydeligt længere end de 3 folgende tilsammen, tyndest ved Iloden 

 og noget fortykket i Enden, der er lige, ikke som hos de foregaaende Slægter skjævt 

 afskaaret. 2det Led er igjen betydeligt (næsten dobbelt) længere end de 2 følgende til- 

 sammen og ligesom næstsidste i Enden forsynet med et særdeles tæt Knippe af overor- 

 dentlig fine lange Børster. Sidste Led, der ganske skjules mellem de fra foregaaende 

 Led udgaaende Børster og svarer til Kloeus Basalafsnit hos de 2 foregaaende Slægter, 

 er (Fig. 15) særdeles lidet, af konisk Form og mangler ganske ethvert Spor af nogeu 

 Endetorn, i hvis Sted der fra den stumpe Ende udgaa 6 tine Børster af samme Beskaf- 

 fenhed som de fra Enden af de 2 foregaaende Led udgaaende. 



Svøinmepalperne vise luesten nøiagtig samme Form og Bygning som hos Slægten 

 Erythrops og ere hos Hunnen ikke synderligt stærkt udviklede. 



Klækkeposen dannes som hos foregaaende Slægt af 3 Par tydeligt udviklede 

 Blade (cfr. Fig. IG), hvoraf det forreste fra 4de Fodpar udgaaende (cfr. Fig. 14) er af 

 smal og langstrakt Form og i Kanterne temmelig rigelig forsynet med tildels lange cili- 

 erede Børster. 



Bagkropslemmerne hos Hunnen (Fig. 17—18) vise en meget lignende Form 

 som hos Slægten Erythrops. Ligesom hos denne Slægt tiltage de hm-tigt i Længde bag- 

 til, og de bågeste ere særdeles tyude og smale uden tydelige Børster langs den undre 

 Flade og med Basalafsnittet meget længere end Endedelen, der paa Iste Par (Fig. 17) 

 næsten er forsvindende og paa sidste Par (Fig. 18) neppe udgjør V^ af hele Vedhængets 

 Længde; de paa- den ydre Udvidning fæstede Hørebørster ere særdeles stærkt udviklede 

 med meget stor og opblæst Rodbulbus (Fig. 19). 



Det midterste Halevedhæug (Tab. 4 Fig. 22, Tab. 5 Fig. 19) er betydeligt 

 stærkere udviklet end hos de 2 foregaaende Slægter og mere overensstemmende med det 

 for Mysiderne ialmindelighed typiske Udseende. Af Form er det langstrakt triangulært 

 eller tungeformigt, bredest ved Basis og afsmalnende mod Enden, der er bredt tilrundet. 

 Siderandene. der hos de 2 foregaaende Slægter vare ganske glatte, ere her i en mere 

 eller mindre Udstrækning taudede, saaledes som Tilfældet er med de fleste Mysider, og 

 Antallet af de fra Enden udgaaende Torner er forskjelligt hos de 2 Arter; hos begge 

 udgaa i Midten 2 lint cilierede Børster som hos de foregaaende Slægter. 



De ydre Halevedhæng (Tab. 4 Fig. 20, Tab. 5 Fig. 18) ligne temmelig samme 



