

Eør Taleu. 

 1. 



Medens Høstens Mulmsky spændte 

 Sorte Telt om Fjeld og Strande 

 Og ved Dag og Nætter sendte 

 Skyl som Flod af Taarevaude: 

 Runged tungt fia Kirketaarne 

 Over By og Bygdelag 

 Sørgeklokkens dumpe Slag, 

 Hult af Stormens Stød henbaame. 

 Dirrende gik Klokkeklangen 

 Gjennem Dalen, over Vangen, 

 Afrev og til Jorden fældte 

 Løvets Farvepragt i Lunden, 

 Saa den stod omkring vort Fjeld 

 Lig et sorgslørt Gravkapel. 

 Din-ende gik Klokkeklangen 

 Gjennem Dalen, over Vangen 

 Folket ned i Hjertegrunden, 

 Thi de dybe Toner meldte: 

 Carl, Kong Carl i Dødens Nat 

 Har sit Land, sit Folk forladt. 



