6 



I Folk og Kirke 



Slog Frugter lul. 



\i se paa Gaven, 



Vi takke Gud, 



Og Kongen som ligger i Graven. 



V. 



Den høie Skikkelse var sniertebrudt. 

 Og mat kun glimted Kongeøiets Stjerne; 

 Han følte. Døden havde paa ham skudt. 

 Hvor Helsebod han søgte i det Fjerne. 



Da vendte sig hans Hu mod Nord, mod Nord. 

 Hans Hjemves Higen hengtes, o saa saare. 

 Han ilte; thi den dyre Nordens Jord — 

 Paa den hans sidste Suk, i den hans Baarel 



Nu dugges denne Jord af vor Taare. 



VI. 



Men Kong Carl er venlig inde 

 Lukket nu i tryggest Hal: 

 Folkehjertets dybe Minde 

 Trofast ham omslutte skal. 

 Kjærligheden staar ved Døren 

 Og mod Glemsel holder \'agt; 

 Der Kong Carl ei segner, førend 

 Folket selv i Grav er hif^t. 



