30 



Det midterste Halevedhæng (Fig. 19) er omtreut af sidste Segments Længde og 

 som hos de foregaaende Arter af langstrakt triangulær Form med den øvre Flade dybt 

 indhulet og Siderandene opadbøiede. Det skiller sig imidlertid strax derved, at Spidsen 

 ikke er hel, men spaltet ved et smalt og dybt Indsnit, der indtager omtrent ^ af Ved- 

 hængets Længde. Dette Indsnit er (se Fig. 20) begrændset af fuldkommen lige og glatte 

 Rande, hvorved det skiller sig fra Indsnittet hos andre Mysider, hvor disse Rande altid 

 ere fint tandede. De noget concave Siderande af Vedhænget ere paa hver Side bevæb- 

 nede med omtrent 16 Torner, hvoraf de forreste vise den Egenhed, at de ikke ere ind- 

 leddede i Vedhængets Rand, men danne simple Fortsatser af samme. De bågeste Torner 

 ere noget længere end de øvrige og især det allerbageste Par temmelig langt, næsten 

 saa langt som Indsnittet. 



De ydre Halevedhæng (Fig. 21) ere kun ubetydeligt længere end de 2 sidste 

 Segmenter tilsammen, med Endepladerne temmelig brede. Den indre Plade er omtrent 

 ^ kortere end den ydre og har deii basale Opsvulmning eller Hørekapselen særdeles 

 stor, dog betydelig kortere end Endedelen, og paa den øvre Side bagtil begrændset af 

 en skarpt tilspidset triangulær Fortsats. I Nærheden af den indre Rand staar desuden 

 en enkelt tynd Torn. Otolithen (Fig. 22) er usædvanlig stor og viser et temmelig ure- 

 gelmæssigt ovalt Omrids. Dens Bygning forøvrigt er som hos de 2 øvrige Arter. 



Hannen (Fig. 23) er omtrent af Hunnens Størrelse og ligner denne meget i sin 

 almindelige Kropsform, idet Bagkroppen her ikke viser nogen mærkelig stærkere Udvik- 

 ling. Den er dog let at kjende fra Hunnen ved sine vel udviklede Bagkropslemmer og 

 det haarede Vedhæng til de øvre Antenner. De ydre Kjonsvedhæng ere her i Enden 

 tydeligt tvelappede ; den ydre og længere Lap har 5 bøiede Børster fæstede nær Spidsen 

 i en Tværrad og har udvendigt en Længderad af 7 korte Hørebørster. 



Farvetegningen er hos nærværende Art ganske eiendommelig. Medens Dyret 

 oventil næsten er uden alt Pigment, er derimod hele den ventrale Side ligefra Mandib- 

 lerne til Halevedhængene intensivt mørkeviolet pigmenteret. Denne Bugens mørke Farve 

 skinner ogsaa, naar Dyret sees ovenfra, tydeligt igjennem de tynde Integunieiiter, saa 

 at det hele Dyr herved viser en særdeles mørk, næsten sort Farve. Ogsaa de nedre 

 Aiitenneis Blad og Halevedhængene ere mere eller mindre prydede med det samme 

 mørke Pigment; derimod vise Børsterne paa disse Vedhæng en særdeles vakker og af- 

 stikkende gulrød Farve. Ved Basis af de øvre Antenners Pedunkel tindes fremdeles en 

 intensiv sort Pigmentplet. der udsender lange bugtede Aarer lige til Enden af Pedunke- 

 len og ved Basis af det midterste Halevedhæng bemærkes de for Slægten characteristiske 

 2 mørke jevnsidesliggende Pletter, der ligeledes forgrene sig saavel fertil som bagtil. 

 Paa Siderne af Brystposen findes flere Pigmentpletter, hvoraf dog altid en er større og 

 stærkere forgrenet end de øvrige. Øinenes Pigment er af dyb sort Farve med svagt 

 brunligt Skjær. 



