16 



15. Boreomysis tridens, G. 0. Sårs. 

 (Tab. XIV). 



Boreomysis fridens, G. 0. Sårs, Nye Dybvandscrustaceer fra Lofoten; Chr. Vid. Selsk. For- 

 handl, f. 1869, pg. 153. 



Cliaract. spee: (Femina). 



Antecedenti valde affinis, sed corporis forma paulo robustiore. 



Scutum dorsale magnum, antice sat productum inqve processus 3 acuminatos subæ- 

 qvales excurrens, angulis infero-lateralibus acute exsertis. 



Oculi qvam in 15. arctica majores, breviter pyriformes, pigmento obscuro. 



Antennarum superiorum pedunculus fere exacte ut in B. arctica; inferiorum sqvama 

 minus angusta, 4ies circiter longior qvam latior, margine interno postice sat arcuato, dente 

 anguli e.xterioris apicis fortiore. 



Fartes masticationis et pedes structura ab iisdem in B. arctica parum discrepantes. 



Telsou tertiam corporis postici longitudinis partem æqvans, apicem versus parum 

 modo attenuatum, incisura postica et armatura ut in B. arctica. 



Uropoda minus angusta, lamina externa sutura distincta obliqve transversa in seg- 

 menta 2 divisa, aculeis laminæ internæ magis approximatis. 



Corpus imprimis posticum pigmento diftuso læte rubro ornatum. 



Longit. feminæ adultæ: 27n"n- 



Beskrivelse af Hunnen. 



I fuldt udviklet Tilstand naar Hunnen den anseelige Længde af 27^^- 



Legemet er halvt gjennemsigtigt, men altid prydet med et tydeligt udviklet, 

 smukt niinierødt Pigment, der navnlig paa Bagkroppen er meget iøinefaldende og tilta- 

 ger i Intensitet bagtil. I den forreste Del af Forkroppen skinner den usædvanlig store 

 Tyggemave igjennem med en dyb purpurrød Farve, og den gjennera Bagkroppen sig stræk- 

 kende Tarm viser en lignende Pigmentering. Munddelene og tildels ogsaa Fødderne ere 

 ligeledes smukt rodfarvede. 



Kropsformen er (se Tab. XIV. Fig. 1) noget kraftigere og mere undersætsig 

 end hos foregaaende Art, men forovrigt meget nær overensstemmende. 



Rygskjoldet viser en lignende Form og Udstrækning, men skiller sig raærkeligt 

 derved, at Pandedelen gaar ud i 3 tilspidsede Fortsatser (se Fig. 2), hvoraf den midterste 

 (det egentlige Piostrum) neppe er storre end de laterale og ikke mærkbart opadrettet. 



øinene ere forholdsvis større end hos B. arctica og mere regelmæssigt pærefor- 

 mige, med Stilkene jevnt afsmalnende indad. Pigmentet er ogsaa af mørkere Farve og 

 viser hos levende Individer et særdeles brillant guldglindsende Skjær. 



