28 



saaledes, at der mellem 3 større altid findes 3 — 5 mindre. Den basale Del af Vedhænget 

 har deriinod paa hver Side 4 ensformigt udviklede Torner, og disse ere ved et længere 

 Mellemrum skilte fra de øvrige. 



De ydre Halevedhæng (Fig. 11) ere kun lidet længere end det midterste og 

 saavel i Form som Bevæbning temmelig iilige samme hos andre Mysider. Den indre Plade 

 er lidt kortere end det midterste Halevedhæng og særdeles smal, dog ved Basis noget 

 opsvulmet for Høreapparatet, der viser den sædvanlige Bygning og er forsynet med en vel 

 udviklet, skjøndt ikke meget stor, glasagtig Otolith. Langs hele den indre Kant er denne 

 Plade under Randbørsterne bevæbnet med en tæt Rad af uligestore Torner, hvoraf den 

 yderste og længste udgaar noiagtig fra Pladens Spids. Den ydre Plade er noget længere 

 og mere end dobbelt saa bred som den indre og viser en meget tydeligt udpræget Seg- 

 mentering, idet den ydre Trediedel ved en vel markeret noget skjævt gaaende Tværsutur 

 er skilt fra den øvrige Del. Dette ydre Parti er tungeformigt og rundt om ligesom hele 

 den indre Rand af Pladen besat med lange Fjærbørster. Derimod er den ydre Kant af 

 Pladens basale Afsnit bevæbnet med circa 18 stærke, bagtil i Længde tiltagende Torner. 

 Hvor disse høre op, findes i den ydre Kant en stærk Afsats, der her afmarkerer Grændsen 

 mellem det basale og terminale Afsnit. 



Hauuen (Tab. XVH, Fig. 3) er noget slankere bygget end Hunnen og klar som 

 Vand, uden Spor af nogen Pigmentering paa Legemet. 



De øvre Antenners Skaft (Tab. XVHI, F'ig. 12) er kraftigere bygget end hos 

 Hunnen og forsynet med den sædvanlige haarede Lap, der dog viser adskilligt eiendom- 

 meligt. Den indtager saaledes her næsten hele Undersiden af sidste Led og rager derfor 

 kun lidet ud over dettes Ende. Fremdeles er den (se Fig. 13) meget smal, stærkt sam- 

 mentrykt fra Siderne og har langs Undersiden kun 2 smale parallele Længdebaand til Be- 

 fæstelse for de børsteforraige Vedhæng. 



Svøramegrenene paa Kjævefødderne og de egentlige Fødder ere forholdsvis 

 endnu kraftigere udviklede end hos Hunnen, med særdeles brede og stærkt muskuløse 

 Basalafsnit. 



Sidste Fodpar (Fig. 14) er betydelig mindre og spinklere end de øvrige og har 

 Tarsen stærkere forlænget. 



De ydre Kjonsvedhæng (ibid. og Fig. 15) ere forholdsvis sniaa, smalt cylin- 

 driske og noget fortilkrummede samt ved Enden forsynet med 4 stærke fortilrettede Fjær- 

 børster foruden nogle faa hoiede Torner. 



Bagkropslemmerne ere alle omformede til kraftige, tvegrenede Svømmered- 

 skaber, der ere i høi Grad udmærkede ved den eiendommelige Udvikling og den indre 

 Grens basale Udvidniug. Denne hos andre Mysider simpelt pladeformige Udvidning har 

 nemlig her antaget en Form og Structur, der giver den en stor Overensstemmelse med en 



