57 



bågeste er fæstet i nogen Afstand fra de øvrige, omtrent ved Midten af Pladens Længde. 

 Den ydre Plade er omtrent V4 længere end den indre og af smal lineær Form. 



Hauneu (Fig. 2) er sædvanligvis noget mindre end Hunnen og viser de sædvanlige 

 sexuelle Eiendommeligheder. 



Den haarede Lap paa de øvre Antenners Skaft (Fig. 8) er temmelig stor, mere 

 end halvt saa lang som Skaftet og viser i den ene Kant en tydeligt markeret Afsats. 



De ydre Kjønsvedhæng (Fig. 9) ere af det sædvanlige Udseende, temmelig 

 tykke, og forsynede ved Enden med en tynd, halvmaaneformig Kant, der er fint cilieret. 



3die Par Bagkropslemmer (Fig. 10) have den ydre Gren bestaaende af 2, 

 som oftest under en Vinkel med hinanden forbundne Segmenter uden al Børste- eller 

 Tornbevæbning. 



4de Par Bagkropslemmer (Fig. 11) række udover Spidsen af det midterste 

 Halevedhæng og stemme i sin Bygning meget nær overens med samme hos de 2 fore- 

 gaaende Arter. Den ydre Grens sidste Led er her dog ikke tydeligt afsat fra den enkle, 

 meget stærkt udviklede Endesvøbe, og den ved Basis af denne fæstede Torn eller Borste 

 er betydelig længere end hos hine Arter. 



Jeg maa anse det for givet, at den her omhandlede Art er identisk med den af 

 Rathke under ovenstaaende Navn omtalte Form. Beskrivelsen passer idethele fuldkommen 

 paa nærværende Art, og, naar det heder, at de nedre Antenners Blad ikke er fuldt 3 

 Gange saa langt som bredt, saa kommer dette aabenbart deraf, at Rathke ikke har iso- 

 leret samme, men blot betragtet det saaledes som det viser sig, naar Dyret sees ovenfra, 

 i hvilket Tilfælde (sml. Fig. 1) en god Del af Bladet er skjult af Øinene. At Krøyers 

 M. cornuta er den samme Art, er ligeledes afgjort. Hvad Krøyer har kunnet ment ved 

 sin M. inermis, er ikke godt at sige. Dr. Meinert er imidlertid tilbøielig til 'at antage, 

 at Krøyer her har havt for sig den selvsamme Art. Ligeledes maa den af mig som M. 

 truncatula opførte Art udgaa, da det Exemplar, hvorpaa Arten er grundet, aabenbart 

 kun har været et monstrøst udviklet Individ af M. inermis. 



Nærværende Art, der let kjendes ved sin forholdsvis korte og undersætsige Kropsform, 

 den frit fremragende Frontaltorn samt ved Formen af de nedre Antenners Blad og af det mid- 

 terste Halevedhængs Indsuit, synes at være den ved vore Kyster almindeligst forekommende 

 Mysisart. Jeg har truffet den i større eller mindre Mængde saagodtsom paa alle de af mig 

 her nøiere undersøgte Lokaliteter, ligefra Christianiafjorden til Vadsø, paa hvilket sidste Sted 

 den endnu er særdeles hyppig. Udeufor Norge er den kjendt fra Danmark og Sveriges Kyster 

 lige op til den botniske Bugt, samt fra de britiske Øer. Krøyer anfører endelig (1. c), at han 

 har fundet et enkelt E.xemplar af denne Art mellem Mysis oculata, nedsendte fra Spitsbergen. 



Den forekommer ialmindelighed ganske nær Stranden paa 2—20 Favnes Dyb, især 



hvor Bunden er stenet og bevoxet med Alger. 



8 



