60 



neppe er lig ^U af Længden. Enden er særdeles skraat afskaaret i Retningen indenfra 

 udåd, og det indre Hjørne udtrukket til en smal tungedannet Fortsats, der ved Spidsen 

 viser den sædvanlige Tværsutur. Den ydre Kant af Bladet er ganske glat og gaar fortil 

 ud i et kort tandforniigt Fremspring, der ikke, som hos de 3 i det foregaaende omtalte 

 Arter, er afsat fra Bladet. Hele den indre Kant og den skraat afskaarue Ende er derimod 

 forsynet med en Rad af meget lange og stærke Fjærbørster. Svøbea er forholdsvis kort, 

 neppe af Forkroppens Længde; dens Skaft er omtrent af samme Længde som de øvre 

 Antenners Skaft, simpelt cyliudriskt, med sidste Led betydelig kortere end næstsidste. 



2det Par Kjæver (Fig. 5) udmærke sig derved, atEndeleddet er stærkt, næsten 

 spadeformigt lulvidet og formlen med de sædvanlige Børster bevæbnetmed circa 10 stærke, 

 i sin ydre Del tint tandede Torner. 



Iste Par Kjævefødder (Fig. 6) have 2det og odie Led indad luigaaende i tun- 

 geformige, sammentrykte børstebesatte Fortsatser. 



Fødd erne (Fig. 7) ere af temmelig spinkel Bygning og navnlig i den indre Kant 

 tæt børstebesatte. 4de Led er betydelig kortere end 3die, og de i den indre Kant fæstede 

 Børster ordne sig her til tydelige Knipper. Tarsen er stærkt forhenget, næsten dobbelt 

 saa lang som det foregaaende Led, jevnt afsmalnende mod Enden og sammensat af talrige 

 korte Led. Paa de 3 forreste Fodpar har jeg fundet 9 paa 4de Fodpar 8 og paa de 2 

 bågeste Par 7 Led i Tarsen. Endekloen er (se Fig. 8) aldeles rudimentær, kun repræ- 

 senteret af en ubetydelig Knude, hvortil er fæstet 2 ulige lange Børster. Svømmegrenen 

 er af kraftig Bygning, med Basaldelen temmelig bred og Endedelen sammensat af 9 Led. 



Det midterste Halevedhæng (Fig. 9) er forholdsvis kortere end hos de i det 

 foregaaende omtalte Arter og neppe længere end sidste Segment. Det viser den sædvan- 

 lige atiangt firkantede Form og er nær Basis temmelig stærkt indknebet, men derpaa 

 mere jevnt atsmalnende mod. Enden. Denne er ved et temmelig bredt, vinkelformigt Ind- 

 snit, der omtrent indtager '/g af Vedhængets Længde, delt i 2 tilspidsede og stærkt 

 divergerende Endelober, der i sin indre Kant ere fint tandede og ved Spidsen forsynede 

 med en liden bagudrettet Torn. Sidekanterne af Vedhænget have et noget bugtet Forløb 

 og ere bevæbnede paa hver Side med henimod 30 smaa, ensformigt udviklede Torner, hvoraf 

 den bågeste staar i temmelig Afstand fra Spidsen. 



De ydre Halevedhæng (Fig. 11) ere af spinkel Bygning og udmærke sig navn- 

 lig ved den indre Plades eiendommelige Bevæbning. Denne Plade, hvis Længde omtrent 

 er lig med det midterste Halevedhæng, har nemlig indad under Randbørsterne en skarp 

 fremspringende, noget buet Kant, hvortil er fæstet et overordentlig stort Antal af fine, 

 kamformigt ordnede Torner, der dog ikke naa til selve Spidsen, der er smalt udtrukken 

 og alene forsynet med de sædvanlige Randbørster. Basis af denne Plade er meget stærkt 

 opsvulmet og indeholder en stor og noget fladtrykt, glasklar Otolith. Den ydre Plade er 

 omtrent V3 længere end den indre og af en meget smal lineær Form. 



