72 



temmelig stor glasagtig Otolith. Langs den indre Kant af Pladen fiudes i dens forreste 

 Uel under Randbørsterne 7 tynde Torner. Den ydre Plade er næsten V3 læugere end den 

 indre og af smal lineær Form. 



Hauneu (Fig. 2) er omtrent af Hunnens Længden og temmelig lig denne, da de 

 sexuelle Characterer ikke ere her saa skarpt fremtrædende som hos de i det foregaaende 

 omtalte Arter. 



Det til de øvre Antenners Skaft fæstede Appendix (Fig. 11) er vistnok af meget 

 anselig Længde, nemlig næsten som hele Skaftet, men af meget enklere Bygning end hos 

 de øvrige Arter. Det danner nemlig kun en ganske simpel smalt konisk Fortsats uden 

 ethvert Spor af det hos de øvrige Arter forekommende zigzagformige Baand med sin tætte 

 Haarbesætning. Jeg antog først, at de af mig undersogte Hanner enduu ikke vare fuldt 

 udviklede; men efter senere at have undersøgt et stort Antal Exemplarer fra forskjellige 

 Lokaliteter, maa jeg antage, at dette Vedhæng ikke udvikler sig videre. 



De ydre Kjønsvedhæng (se Fig. 2) ere temmelig smaa, men vise forøvrigt den 

 sædvanlige Structur. 



3die Par Bagkropslemmerne (Fig. 12) have begge Grene omtrent af samme 

 Længde. Den indre Gren er uleddet og af samme Beskaffenhed som de tilsvarende 

 Lemmer hos Hunnen. Den ydre Gren er cylindrisk og delt i 4 tydeligt afsatte Led, hvoraf 

 det Ste er længst, saa langt som de øvrige tilsamnien. Fra Enden af sidste Led udgaa 

 et Par meget smaa Børster eller Torner og en lignende er fæstet til den ydre Kant af 

 ethvert af de 3 foregaaende Led. 



4de Par Bagkropsleramer (Fig. 13) ere forholdvis kun lidet udviklede og række 

 ikke synderligt ud over Enden af sidste Segment. Basaldelen er temmelig svag og over- 

 alt jevn bred. Den indre Gren er af sædvauligt Udseende og bestaar af 2 utydeligt be- 

 grændsede Segmenter. Den ydre Gren er ikke meget længere end Basaldelen og danner 

 en simpel cylindrisk, i 6 uligestore Led inddelt Stamme. Istedetfor de sædvanlige Ende- 

 svøber findes kun 2 korte ucilierede Torner, hvoraf den ene udgaar fra Spidsen den anden 

 fra den ydre Kant af næstsidste Led. 



Sidste Par Bagkropslemmer (Fig. 14) have ved Pioden et tydeligt afsat 

 Basalled. 



Nærværende ved Baskaffenheden af de nedre Antenners Blad fra alle de i det 

 foregaaende omtalte let kjendelige Art er først opstillet af 0. Fabricius under Benævnelsen 

 Cancer oculatus, senere nøiere beskrevet og afbiidet af Kroyer. 



Den er en ægte arktisk Form og forekommer i enorme Mængder i de polare Have, 

 hvor den til visse Tider af Aaret skal udgjøre den fornemste Næring for visse Barde- 

 hvaler ligesom ogsaa for Teisten og andre Søfugle. Foruden ved Grønland, hvor Arten 



