Iq22. No. 6. XUDIBRAXCHFAU.NAEN I DROBAKSUXDET. 43 



Denne karakteren synest elles vera den beste, dersom det verkeleg 

 er so at G. c.xigiia aldri har ineir enn 3 papillar i kvar tverrekkje; 

 og visst er det at eit individ paa 12 mm. som eg maatte halde tor (r. 

 rxigna, berre hadde 2 — 3 papillar, medan eit anna individ paa berre 

 6 mm. som eg heldt for aa vera G. picta, hadde 4 — 5 papillar i kvar 

 tverrekkje. Men Meyer & Mobius som har halde G. cxigiia i akvarium 

 i lengre tid og set papillane etter k\art \ckse fram, har talt 4 papil- 

 lar i den fremste rekkja, so heller ikkjc denne karakteren kann vera 

 noko a\-gjerande kjennemerke. 



4. Aluer lV' Hancock segjer sjolve at dei myrke ringane og den raude ringen 

 paa papillane hjaa G. c.xigiia kann vera utydelege eller heilt burte. Likeins 



5. at den nedste brune ringen paa tentaklar og rhinophorar kann vera burte. 



Alle eksemplara av sl. Gali'iiia fraa Drobaksundet var meir eller 

 minder brunleta; faa hadde dei grone largeteikningane, dei myrke ringane 

 paa papillane og tvo ringår paa tentaklar og rhinophorar. 



Etter dette er det rimeleg at det lenge ikkje tall meg inn at eg hadde 

 tvo ulike artar fyre meg, fyrr eg raaka paa rogna til dyra. Denne skal 

 nemleg vera sers ulik paa skap hjaa dei t\o artane, med di ho hjaa (,. 

 cxigita er klumpforma, men hjaa G. fiic/a er eit bekarforma samanboygt 

 band.' Sovidt eg kann skyne,, maa den ulike forma paa eggsnorene vera 

 det einaste som gir systematikarane grunn til aa halde G. c.vigita og G. 

 picta for t\-o sjolvstendige artar. 



Men no finst det hjaa Meyer & Mobius (1865, s. 36) ei fraasegn som 

 etter litteraturen aa dome er merkeleg lite aatgaadd. Dei segjer: „Kleine 

 Exeniplare legen die Eier in nierenfiirmigen Klumpchen ab, die bis 2 Mm. 

 Durchmesser haben, und 40 — 60 Stuck enthalten (Fig. 9, 10); ausgewach- 

 sene Thiere aber in spiralformigen, 2 Mm. breiten Båndern von etwas 

 mehr als einer Windung, die an ihrcr engeren Kante festhången (Fig. ii.l. 



Dersom det stadfester seg at det heller ingen skilnad er paa egg- 

 snorene, vil det vera heilt grunnlaust aa halde G. cxigtin og G. pictn for 



tvo sjølvstendige artar. 



Det kann her vera forvitneleg aa herme noko a\- det som Friele iS: 



Hansex (1876, s. 77) segjer under skildringa av G. exigua: 



„Skiont vi aldrig have fundet Exemplarer, der fuldkommen stemme 

 med den af A. & H. givne Tegning og Beskrivelse, idet de talrige Exem- 

 plarer, vi have havt, altid have været uregelmæssig brunflekkede, og Pa- 

 pillernes Form tildels have været noget afvigende med en stærkere Ind- 

 snoring i Toppen, opstille vi dog vort Dyr forelobigt som E. exigua, da 

 hine Forfattere angive den nævnte Farvevarietet, og der kunde være Tanke 

 om at vi endnu ikke havde truffet paa helt udvoxede hidivider, da vore 

 storste Exemplarer ikke maale over 5 mm. De have dog været kjons- 



' Eg lyt elles leggje til at eg aldri har set dyra gyte, men berre funne egg og dyr samnn, 

 t. d. paa same hydroiden. 



