74 PAUL LØYNING. M.-N. K] 



Gen. 7. Aeolidiella Bergh. 



1855. Eolis IparsI, Alder & Hancock, Part \'II App. XXII. 



1867. Aiolidiclla, Bergh, s. 99. 



1875. — — s. 2. 



1882. — — s. 7. 



1888. — V'ayssiere, s. 107. 



1892. — Bergh, s. 1019. 



1907. — Odhner, s. 26. 



igio. — Eliot, s. 174. 



Diagnoss. 



Kroppen heller breid og flattrykt oxantil-nedetter. 



R h i n o p h o r a n e glatte eller ein grand rukkete. 



P a p i 1 1 a n e i mange tverrekkjer, talrike, noko flattrykte. Dei fremre 

 f o t h y r n o lite utdregne. 



Processus masticatorius glatt i randa. 



R ad ul a uniseriat; tennene kamtbrma, men delte i tvo helvter 

 ved ei innsnøring paa midten, med ei tneir eller minder \"el ut- 

 \'ikla midttann. 



G 1 a n d u 1 a e p t y a 1 i n a e store. 



Denne slekta er den siste som er skilt utor den upphavlege cuvierske 

 slekta Eolidia. Dette vart gjort av Bergh i 1866 som ga denne diagnosen 

 paa slekta AcoIidicUa : „ Forma corporis, rhinophoria, tentacula, papillae et 

 podarium ut in Aeolidiis sensu strictiore. 



Marge masticatorius mandibulae minutissime longitudinaliter plicatus. 

 Dentes radulae uniseriati. Dentes pectiniformes, medio emarginati." 



Alt i 1855 hadde Alder & Hancock (Part \'I1, s. 48I kloyvt upp si 

 slekt Eolis pmpcr, i t\'o grupper som dei ikkje sette namn paa, men som 

 heilt svarar til dei noverande slektene Acolidia og Acolidiclla. Det er ser- 

 leg i radula skilnaden millom desse tvo ligg, med di den fyrste har jamt 

 boygde tannplater, medan desse hjaa Aeolidiellane er delt i t\-o delar ved 

 ei innsnoring paa midten. Dessutan er det sermerkt for slekta Acolidiclla 

 at Glandulae ptyalinae er sers vel ut\'ikla. 



I alt er kjent og skildra 7 Aeolidiellar; 5 av desse er funne i euro- 

 peiske farvatn, i i Det indiske havet og i ved Antillane. Slekta er soleis 

 representert i tropene og det medelsvarme beltet, men ikkje lenger nord 

 enn til Kristianiafjorden. 



Av dei 5 europeiske artane er berre ein, Ac. glaiica, funnen hjaa oss 

 men mange meiner at alle 5 berre er \-arietetar av ein og same arten som 

 i tilfelle bør heite Ac. glaiica (Alder & Hancock).' Dei 4 andre er: Ac. 

 aldcri ICocksI, Ac. angtilala (Alder & Hancock), Ac. saiigiiiiica INormann) 

 og Ac. soiiitiicrriiigii (LeuckartI. 



1 Eliot 1910 s. 174, og CuEXOT : Faune d' Arcachon. Eolidiens s. 3. 



