221 



da Pandehornet eiilen har næsten ingen eller kun en meget ubetydelig Andeel i den; 

 hvorimod den, idctmindsle lildcels, synes at maatte forklares af Ojnenes og Folernes 

 betydelige Udvikling, li vilken drager med sig en tilsvarende Udvikling af de disse til- 

 horende Ringe eller den forreste Deel af Cefalothorax; hvoraf atter lolger, at Munddelene 

 ligesom skydes mere tilbage, ligcsnm de ogsaa hyppigt rage sta^rkl frem. Disse to For- 

 hold ere hos ingen Art stærkere udviklede end hos S. tenuiremis (Tab. IV, fig. 11), der 

 synes mig at frembyde en ret kjendelig Overgang til Slægten Leucifer. Oinenes og 

 Folernes Ringe ere forresten ikke sammensmeltede med Cefalothorax, men danne ret 

 tydeligt en foran dennes forreste Rand liggende Pandeplade (plaque frontale EdwO, næsten 

 ligesom hos Squillæ. Sædvanlig har denne Plade Form af en Halvmaane, men viser sig 

 hos Arterne udviklet i noget forskjellig Grad. Milne Edwards har ikke bemærket dette 

 Forhold hos Sergesterne. 



Om Rygskjoldet bliver fiirst at mærke, at det ligesaalidt paa Siderne bedækker Rygskjold. 

 Gjellerne, som del forlil skjuler Oinenes Rod. 



Pandehorn savnes hos Slægtens fleste Arter, eller er kun tilstede i Rudiment, Paiukliuni. 

 det vil sige, i Form af en lille Vinkel, der neppe træder frem foran Rygskjoldels forreste 

 Rand, eller naaer Ojnenes Rod (Tab. i, fig. 1, a, Tab. 11, fig. 3, a, Tab. III, fig. 5, a). 

 At denne Vinkel imidlertid er Rudimentet af et Pandehorn, fremgaaer ikke blot af Pladsen, 

 (len indtager, men ogsaa af den lille KjiH, der i Fortsættelse af den bagud indlager en 

 lille Strækning af Rygskjoldet, samt finder desuden Bekræftelse deri, at hos nogle af 

 Slægtens Arter et virkeligt, skjondt meget lille, Pandehorn udvikles'}. Hvor det eulmi- 

 nerer, har del iniidlerlid kun lidt mere end en Femtedeel af Rygskjoldets Længde CS- cau- 

 dalus og bracliyorrhosj. En Sidetorn'-) findes ofte, men neppe allid, omtrent i Linie 

 med Oinene, noget bag Rygskjoldels forreste Rand (Tab. I, fig. 1, a. Tab. II, fig. 2, a, o. s. v.), 

 og dettes Siderande ere ofte fortil haarbevæbnede. Maaskee fortjene disse Ejendomme- 

 ligheder al lages til Hjelp ved Arlsadskillelsen, forsaavidt de kunne blive nodvendige. 



Oinene udfolde hos denne Slægt en stor Afvexling i baade Form- og Storrelses- (jinc. 

 forhold, og afgive et af de fortrinligste Stotlepunkler for Arlsadskillelsen. Medens Læng- 

 den lios en Art indeholdes over atten Gange i Totallængden (S- Frisii), indeholdes den 

 hos en anden neppe 4i Gange i denne (S. Riiikii). Formen er oftest pære- eller kolle- 

 dannet i forskjellige Modificationer, men nærmer sig stundom til Lighed med en Paddehal, 



') Hos S. tirmiilin (t:ib. 111, fi^-. 6, a), S. cnniulus (tal). II, (iij. 2. a (k |}), S. cornicnlum (tab. III, fijr. 4, 

 a & b), S. eiiicijlops (tab. III, (ii;. 8, a & b), S. cauclalus (tab. V, fli;. N, a) o;; S. brachijorrhns (tab. V, 

 fiif. 13. a & b). Det er allsaa ikke langt lia Halvdelen al' ile bcr beskrevne Aitci-, et Pandcliorn kan 

 tilla"i;<;es. 



'-') Ved Udvikling af et stiinc Antal Sniaatoine udmærker sig til Exenipel S. serrul/itits (tab. V,rig. 12, a). 



