226 



Underlæben (Tab. 1, fig. 1, i) er dybt kloftet til lo nfrundede Flige; dens forreste 

 Ende har Hornfarve, sjeldnere ligesom Kindbakkerne en smuk Purpurfarve. 

 Kjæbefoddcrnc. Forsie Par Kjæbefodder CTab. I, fig. 1, k; Tab.lll, Cg.7, d; o.s. v.) har den indre Deel 



eller Kjæbedelen stærkt udviklet, treleddet; Palpens inderste Green ligeledes stærkt ud- 

 viklet, længere end den yderste, indtil fire- eller femieddet; den yderste Green savner den 

 tyndere Endedeel. Siwben endelig er lille, noget konisk eller sukkertopdannet. I Størrelse 

 stemmer delte Par Kjæbefodder gjerne med andet Kjæbcpar, eller er vel endog lidt kor- 

 tere (kun hos een Art — S. corniciiliim ~ har jeg fundet det ubetydeligt længere). 



.Andel Par Kjæbefodder CTab. I, fig. i, 1; Tab. II, fig. 2, e, fig. 3, c'; Tab. III, 

 fig. 7, e) er noget foddannet, og udviklet til en ret betydelig Storrelse. Det er nemlig 

 omtrent tre Gange saa langt som fiirste Kjæbepar, og indeholdes gjerne mellem fire og 

 fem Gange i Tolallængden , ja er hos adskillige Arter endog slorre end en Fjerdedeel af 

 'folallængdenO, medens det kun hos en eneste Art — S. obesus — indeholdes omtrent 

 se.\ Gange i denne. Det beslaaer kun af een langstrakt, smal, fladtrykket Green, uden 

 noget Spor til Famler eller Svobe, og sammensætles af sex Led, hvilke omtrent paa 

 Midten ere bojede sammen til en spids Vinkel (tre Led i hvert af Vinkelens Becn). De 

 tre sidste Led have gjerne den Side, de vende indad Cegenllig den ydre Side, som kun 

 paa Grund af den nysomtalte Vinkelboining bliver til den indre'), saa tæt væbnet med 

 stive, torneagtige Borster, at de tilsammen danne en stærk Kårde eller Sirigle.-) Saavel 

 denne Form som Vinkelbojningen viser, at andet Par Kjæbefodder virkeligt endnu er en 

 Munddeel og staaer i Ernæringens Tjeneste (ikke i Bevæ>gelsens). Det er egentlig kun 

 Længdeudviklingen, som udmærker det, og giver det nogen Fodlighed, og denne beroer 

 især paa Slorrelsen af fjerde og femte Led. — Naar Udmaalingerne af Leddenes Længde- 

 forhold hos alle de nedenfor beskrevne Arter sammenstilles, udgaaer deraf folgcnde Resul- 

 tater: 1) at de fire mellemste Led eller andet, Iredie, fjerde og femte ere de længsle 

 Led og indbyrdes i Reglen lige lange, eller dog omtrent lige lange; 2) at imidlertid fjerde og 

 femte Led hyppigt nok ere lidt kortere end andet og tredie Led, hvorimod det omvendte 

 Forhold kun hojst sjeldent iagttages; 3) at forsie Led er meget kortere end de fire mel- 

 lemste, i Regelen to til tre Gange (kun hos een Art fire Gange, og hos een Art lidt 

 mindre end lo Gange); 4) at sjclle Led aldrig er længere end forsie, hos sex Arter af 

 lige Længde med delte, hos fire Arter kortere (hos een Art har det kun dettes halve 

 Længde, hvilket er dels Minimum). 



Hos S. catidnliis udgjur del fiuloj; omtrent en Ticdiedeel af Totallænsden. 



Denne Kårde onilalos ikke af iMilne Eilicarils o^ udtrykkes heller ikke i hans Afbildninj, hvorvel det 

 er den, hvorved hos de Heste Arter dette Tar l.cninier især charaktcrisercs som Munddele. Men der 

 gives dog ogsaa Arter, hvad de folgende Beskrivelser ville oplyse, ho'^ hvilke delte Forhold er svagt 

 ndtrykt, ja mere eller mindre fuldstændigt forsvinder. 



