229 



Bagkroppen Cdeiine regnel til Spidsen af det mellemste Halevedhæng) udgjor oftest om- 

 trent to Trcdiedele af Totallængden, men flucluerer mellem næsten 4 og f af denne. 

 Rygfladen er som oftest glat eller uden Torne, men hvor saadanne forekomme, enten som 

 Mcdianforlængelser af Ringenes bageste Rand (hos S. Rinkii, Tab. II, fig. 3, a), eller som 

 Udviklinger fra Midten af selve Rygfladen (hos S.armaliis, Tab. III, fig. 6, a), eller, hvad 

 langt sjeldnere er Tilfældet, udgaae fra Ringenes Sider (kun hos S. brachyorrhos, Tab. V, 

 fig. 13, a), afgive de Arlsskjelnemærker, der hore til de lettestopfattelige og vistnok ogsaa 

 kunne henregnes til de sikkreste, om end nogen individuel Afvexling kan vise sig i delte 

 Forhold. Bagkroppens sjette, som ovenfor bemærket, meget stærkt sammentrykkede og 

 derfor gjerne meget brede Ring er tillige den længste; og jeg holder det for ikke uhen- 

 sigtsmæssigt at benytte Forholdet af dens I.,ængde til Totallængden, til nogle af de fore- 

 gaaende Ringe og til det mellemste Halevedhæng ved Artsadskillelsen, ligesom ogsaa det 

 indbyrdes Forhold mellem dens Længde og Brede kan afgive nogen Vejledning. 



Om Bug- eller Seunimefddderne kan i Almindelighed bemærkes, at de vise en Cugroddcino. 

 betydelig Udvikling, medens deres Beskaffenhed omtrent er den regelmæssige, kun med 

 Undtagelse af, al fursle Par blot er forsynet med en enkelt Svommeaare. De fire fårste 

 Par ere oftest næsten af lige Længde, dog saaledes, at mange sniaa Modificalioner eller 

 Afvexlinger i deres indbyrdes Længdeforhold finde Sted; det femte Par er derimod altid 

 kjendeligl kortere end de foregaaende. Længdeforholdet af de mest udviklede Ikigfodder 

 til Totallængden er hos de fleste Arter som 1 til 4 eller som 1 til 5, men der gives 

 ogsaa Arter, hvor Forholdet er som 1 til 3, og hos S. Rinkii, den Art, hos hvilken disse 

 Redskaber ere stærkest uddannede, endog som 1 til 2j. Jlen paa den anden Side er der 

 een Art, hvor Forholdet synes at kunne sæltes ^om i til 7, og hvor disse Dele altsaa ere 

 nedsunkne til et Minimum.') Det femte Par Bugfodder indeholdes hyppigst fem til sex 

 Gange i Totallængden; dog hos S. Rinkii neppe 31 Gange, hos 5. eandatus derimod 10 

 Gange (hos S. armatns 8 Gange). 



Halevedhængene (eller syvende Bugring og sjette Par Biiglemmer i Forening) have Hale- 



vcdlicPnifcnc. 



vel i det Væsentlige den hos Reicrne almindelige BeskafTenhed, men frembyde imidlertid 

 enkelte mindre Eiendomineligheder, og ere desuden af interesse ved de værdifulde Bidrag, 

 de kunne yde til Arternes Adskillelse. Det mellemste Halevedhæng er altid kortere end 

 de yderste, dog i temmelig forskjellig Grad : i Almindelighed kan Forholdet sættes som 2 



1) Dctic gjældcr S. caiicliiliis. Dofj hos mit oncstc Expnipl:u' savnedes loistc nj andel Par Bunlodder, og 

 licsidtalet er opnaact ved liedic "g Ijei'de I'ar, under Forudsielning af, at disses Længde ikke staaer 

 betydeligt tilbage for de to fOrstes; men Hcsullatet bliver imidlertid dog deived noget mindre sikkert. 

 Forresten kan mærkes, at da S. cmidatns upaatvivlcligt, naar den bliver bedre bekjendt, maa opstdies 

 som Typus for en ny Slægt, vil saaledes denne tilsyneladende Afvigelse indenfor Grændserne af 

 Slægten Sergestes forsvinde. 



