240 



Halevedhæng som 3 til 2, eller dog som 4 lil 3; del har den ydre Rand lemmelicr lige i 

 omtrent de fiirste tre Fjerdedele af Længden (fra Roden regnet); herpaa fiilger el skarpt 

 lille Udsnit, hvorved en Spids eller Torn frembringes (z); og derpaa erholder den sidste 

 Fjerdedeel af Randen en skraa Retning indad. Den indre Rand er i sin hele Længde 

 meget fladt og jevnt buet, og idetmindste i de sidste to Trediedele tæl forsynet med lange 

 Fjerborster, medens den ydre Rand kun har Borster nedenfor del omtalte Indsnit ; hvilke 

 Borster begynde med en ubetydelig Slorrelse og gradevis tillage. 



2. Sergesfes arcticus Kr. 



(Tab. III, fig. 7, a ff; Tab. V, fig. 16.) 



Denne for den arktiske Fauna vistnok temmelig uventede Form ncdsendles fra 

 Gronland i Efteraaret 1S45 ^[ Mr.Kielseii, men desværre kun i et eneste E.xemplar (en Han). 



Hvad der forst udmærker Arten er dens Slorrelse, der, skjondt ikke fulde to 

 Tonnner fra S|)idsen af Pandehornet til Enden af del mellemste Halevedhæng, dog i 

 Sammenligning med Slægtens andre Arter er temmelig kæmpemæssig, og som maaskec 

 ogsaa kunde kaldes polar, i Overeensslemmelse med hvad jeg oftere har bemærket over 

 Arternes Masseudvikling mod Nord. 



Ogsaa Farven er temmelig forskjellig fra den ovenfor for S.Frisii angivne: skident 

 guul, lidt i det IJruunlige, omtrent som hos adskillige nordiske Crangon-Ar(er^). 



Rygskjoldets Længde indeholdes 3A Gange i Totallængden eller udgjor f af denne. 

 Pandehornet synes mig at være endnu lidt mere rudimentairt end hos S. FrisH. Paa hver 

 Side af dette, saavel meget nærmere Hornet som den forreste Rand af Skjoldet end hos fore- 

 gaaende Art, sees en lille Torn 



Oiiienes Længde udgjor omtrent en Femledeel af Rygskjoldels Længde; deres 

 Form er mindre bredt pæredannet. Stilken lidt længere og Oiekuglen lidt mere skraat 

 forenet med denne end hos foregaaende Art. Oiekuglens Brede udgjor omtrent eller 

 næslen Halvdelen af Oiets Længde. 



De (wcrste Foleres Længde er noget mindre end Dyrels Totallængde (Forholdet 

 omtrent som 6 lil 7). Skaftet, som har en hos denne Slægt temmelig usædvanlig Styrke 



') Skjondt (len Farve, et i Spiiitus opbevaret liræbsdyr viser, vistnolv i Regelen iklie tillader nogen 

 sikker Slutning om det levende Dyrs Farve — livorlur ogsaa i IJilledværkcrnc over Krirbsdyreiic, 

 selv de fortrinligste, til Ex. IH.Edirnrds's Udgave af Kra'bsdyrrne i Cuviers Hegne aninial, Farverne, 

 som tildeles de arhlldedc Dyr, ofte eie falske eller i alt Fald iipaalidclige — saa tor man maaskec dog i 

 Almindeligbed formode, at to liræbsdyr, som I Spiritus vise en forskjellig Farve, ogsaa levende liave 

 været forskjellige i denne Henseende. 1 all Fald maa vel el forskjelligt rhemisk Forbold af Bedæk- 

 ningerne antages. 



