263 



Stdrrelsen mellem fire og fem Linier. 



Farven den sædvanlige hvide. 



Rygskjoldet besidder vel el lille Pandehorn (fig. 8, a og b), men som knn naaer 

 meget lidt ud over Oienslilkenes Rod, og allsaa ikke kan kaldes andet end rudimcnlairt, 

 hvorvel det er tyndt, meget spidst, naaledannet, og altsaa , naar det er ubeskadiget, vir- 

 kelig ligner et Horn, ikke en Vinkel (det udgjor omtrent ^'5 af Rygskjoldels Længde) 

 Paa hver Side af Rygskjoldet, dog temmelig langt tilbage, viser sig en lille Torn. 



Oinene (fig. 8, b og c') have en hoist paa faldende og eiendommelig Form, der 

 synes tilstrækkelig til nærværende Arts Adskillelse. Deres Længde er betydelig, idet de 

 stundom naae ud over det andet Led af de overste Foleres Skaft, og kun indeholdes om- 

 trent 2^ Gange i Rygskjoldets La-ngde, 6A Gange i Totallængden. Imidlertid maa dog 

 mærkes, at Længden synes at være en Deel Afvexling underkastet, og at man træffer 

 E.xeinplarer, hos hvilke den neppe overgaacr forste Led af de overste Foleres Skaft. 

 Stilken tynd, lige eller ubetydeligt bciiet, næsten liniedannet eller kun lillagende htiist ube- 

 tydeligt i Tykkelse fremefter. Oiekiiglen langstrakt ægdannet eller næsten elliptisk, dens 

 storste Gjennemsnit mere end dobbelt saa stort som det mindste og ointrent ligt med 

 Oiets halve Længde. Det er ikke blot Formen, som her er usædvanlig, men ogsaa Til- 

 hæftningcn, idet den ikke forbinder sig med Stilken ved sin Midte, men ved sin ene Ende, 

 hvorved dens storste Deel kommer til at rage frem nedefter (næsten ligesom en Oxe paa 

 sit Skaft), og hele Oict fremstiller en lidt slump Vinkel Men ligesom man hos forskjellige 

 Individer kan bemærke nogen Forskjellighed i Vinkelens Roining, saaledes har jeg ogsaa 

 iagttaget enkelte Exemplarer, hos hvilke Uiekuglen ligesom syntes standset i sin Udvik- 

 ling, og derfor viste en afstumpet Form isledelfor den sædvanlige langstrakte. — Med 

 Hensyn til Oiels anatomiske Bygning fortjener at udhæves, at medens hele Oieæbicts Over- 

 flade viser Facetter, saa kunne derimod Krystallindser og Glaslegemer kun iagttages i den 

 forreste Ende af denne, rettede fremad. Deres Antal er forholdsvis meget ringe, deres 

 Form særdeles tynd og langstrakt (den kan endog kaldes traadagtig). 



De overste Poleres Skaft (fig. 8, d) udgjor lidt mere end j af Rygskjoldels 

 Længde og lidt mere end en Femledeel af Totallængden. Leddenes Forhold er 4 + 3 + 5; 

 sidste Led altsaa tydeligt længere end forste — et Forhold, som kun gjentager sig hos 

 en af de omtalte Arter (S. cornulus) — og meget længere end andet. Det i Enden skraat 

 afskaarne forste Led er snarere omvendt kolledannet end pladedannnt, men med tydeligt 

 Horeredskab og Torn ; de to andre Led liniedannede. Bisvoben uden lydelig Ledinddeling. 



Hos de nederste Folere ffig. 8, e) er Skaftets sidste Led liniedannet og af tem- 

 melig usædvanlig Længde, idet det kun slaaer lidet tilbage for Halvdelen af del bladdan- 

 nede Vedhængs Længde. Dette, som omtrent er sex Gange saa langt som bredt, af næslen 

 liniedannet Form, i Enden afrundet med en temmelig stor Torn paa den ydre Side, naaer 



