271 



Iredie Led. Længdeforholdet af Leddene kan betegrnes ved Tallene 11+5 + 2; forsle 

 Led er saaledes henimod dobbelt saa langt som andet og tredie tilsammen, og Iredie har 

 neppe andets halve Længde. Forste Leds Horedeel er stærkt udviklet med meget 

 lydelig Hiiresa^k, slur Torn og en Horesteen, som udmærker sig ved horngul Farve; paa 

 Midten er dette Led tyndest, hvorimod det i den forreste Ende udvider sig lidt kolle- 

 agtigt. Det liniedannede andet Led har en stærk Borstevæbning langs begge Sider. 



De nederste Folere have et kort Skaft og et meget langt hladdannci Vedhæng 

 (fig. 14, b-y). Delle sidste, som næsten har lige Længde med de overste Poleres Skaft, 

 men med sin Ende naaer lidt frem foran delte (paa Grund af sin Tilheflning), er linie- 

 dannet, omtrent ni Gange saa langt som bredt og otte til ni Gange saa langt so/n Skaf- 

 tels sidste Led. Om Forholdet af Enderanden og Hjornetornen kan jeg, paa Grund af 

 Exemplarels slette Tilsiand, ikke meddele noget sikkert. 



Paa en nærmere lieskrivelse af Munddele og Brystfodder forbyder mit Materiale 

 mig at gaae ind. Jeg skal kun udhæve den OinslaMidighed, der efter min Mening kunde 

 tjene til Begrundelse af en ny Slægt: at del andet og tredie Par Brystfodder besidde en 

 fuldkomment udviklet Sax, medens Shrgtens ovrige bekjendte Arter ere indskrænkede til 

 et meget ufuldkomment Rudiment. 



Bagkroppen, som viser en lille Mediantorn udgaaende paa Rygfladen fra femte og 

 sjette Rings bageste Rand, har en meget langstrakt Form, hvilket især maa tilskrives den 

 ualmindelige Forlængelse af sjette Ring. Denne, som udgjiir mere end en Femtedeel af 

 Tolallængden, og som i Længde overgaaer de tre foregaaende Ringe tilsammentagne og 

 næsten naaer Længden af de tre forste Bugringe sammenlagte, har Linieform og er rigeligt 

 tre Gange saa lang som bred. 



Bngfoddernc ere temmelig korte, men ingenlunde af plump Form, idet selv hos 

 femte Par Roddelen viser sig liniedannet. 



Det mellemste Halevedhæng udmærker sig fiirst derved, at det i Længde kun 

 slaaer meget ubetydeligt tilbage for de ydre Vedhæng (det naaer til Enden af den indre 

 Aare, og den ydre rager kun med omtrent I af sin Længde ud over det). Derna^st er dets 

 Form næslen linii-dannel, kun lidt bredere ved Roden end mod Enden, uden de sædvanlige 

 Svulste eller Udvidelser paa Siderne. Endelig savner det Biirslevæbning, og har i det 

 Sled bagtil langs hver Side tre stærke Torne og paa den udbuede bageste Rand ti Toine, 

 af hvilke den yderste paa hver Side er den storste og stærkeste. 



De ijderste Halevedhæng (fig. 14, d) have det Betegnende, at Aarerne næslen ere 

 lige lange, eller den ydre dog kun lidt længere end den indre. Den store og stærke 

 Torn, hvormed den bredl-liniedannede yderste Aares ydre Rand er væbnet, findes anbragt 

 meget langt tilbage (omtrent ved | af Aarens Længde), og Enden af Aaren skraaner der- 

 paa vel indefter, men er tillige bredt afrundet. 



