A FOLD KORA. 



duumokat, hanem egész osztályokat, melyek pusztán csak anyaguk mole- 

 kula szerkezete szerint más és más tulajdonságúak. Vagy más szavakkal: 

 adott állapotú anyagból, a mely számára tehát Sq és y>o "^eg van állapítva, 

 nem gyúrható tetszőlegesen nagy sugarú áll(')csillag, ha azt kívánjuk, hogy 

 ez állócsillag' maradandó legyen. Ez végre a legegyszerűbben a következő 

 egyszerű tételben foglalható össze : 



Minden égi test számára létezik egy bizonyos, méreteitől függő 

 határhőmérséklet, a melynek elérése után anyaga a végtelen térben oszlik 

 szét. E határhőmérséklet akár az adott egyenletből, akár közvetlenül a 

 hőelmélet első főtételéből számíthat() és értéke 



7^^ 1 Uí^' 



ycp 



ha Cp Síz állandó nyomás melleti fajhőt, .1 pedig a mechanikai munka 

 hőekvivalensét ÍA = '7~^'] jelenti. A többi betű jelentősége a régi. 



Ez az egyenlet nem pusztán állócsillagokra, hanem a bolygók lég- 

 körére is alkalmazható ; a kérgen belül fekvő gázmag esetén természetesen 

 reális jelentősége nincs. Ha egy számpélda kedveért a bolygók eredeti 

 atmoszféráját hidrogénből állónak tekintjük, mely számára Cp — 3,409 

 nagyobb, mint bármely más gáz számára, akkor nyerjük a határhőmérsék- 

 let alsó értékét. A Föld számára ez í-180° C, a Hold számára már csak 

 — 76^ C. Ezen egy számadat mutatja azonnal a két szomszéd bolygó felü- 

 leti alakzataiban észlelhető különbség okát. A Hold nappali és éjjeli fele 

 között, tehát teleholdtól újholdig hőmérséklet-különbségek lépnek fel, 

 melyek bolometrikus mérések szerint közel 300°-ra rúgnak. Ha tehát az 

 ür hőmérséklete mindjárt az absolut zérussal is egyenlő, a napos holdfélen' 

 a levezetett határhőmérsékletet messze elhagyó hőmérséklet uralkodik, úgy 

 hogy a Hold semminemű légkörrel nem birhat. Az atmosfériliák ott leg- 

 fölebb igen rövid ideig űzhették simító hatásukat, míg a Föld felszínének 

 eredeti képletei mély detrimentumréteg alatt nyugosznak. Innen van, hogy 

 a Hold felülete a Föld egykori, első felületének tükre. 



Míg tehát a laboratóriumban a gázokat minden oldalról zárt edé- 

 nyekben tartjuk, a természet úgy jár el, hogy oly tömeget ad a bolygónak, 

 mely mellett nehézkedése nagyobb, mint felületi hőmérséklete mellett a 

 környező gázok feszültsége. 



A bolyg<)k belsejére e következtetések nem állanak : a legvékonyabb 

 kéregbevonat már elegendő, hogy a (>) egyenlet többé fönn ne álljon. 

 A Föld belseje számára tehát nincs korlátozó feltét, a mely az anyag álla- 

 potját és térfoglalását egymáshoz képest szabályozza. 



Nagyon messze vezetne, ha az 5) egyenlet megoldását akarnám adni 



