8ZAPÁKYFALVI HABKIU'ZKS AUYAGRÓL. 33 



erélyes diagenetikus behatásoknak látjuk kitéve. Az évenkint egymást fel- 

 váltó intenziv átnedvesedés és kiszáradás nem voltak reája hatás nélkül. 

 Tudjuk ugyanis, hogy az esős időszakokban a vasoxidul a mindig kevés 

 széndioxidot tartalmazó vizekben feloldódik és az ilyen módon keletkezett 

 szénsavas vasoxidul az, mely azután lejebb szivárogva egyes korhadó orga- 

 nikus maradványok körül, az ugyanott bőven tenyésző ochreaceák közvetíté- 

 sével elbomlik, oxidálódik és konkretiók keletkezésére szolgáltat alkalmat. 

 Egyes vizenyősebb, vízállásos helyeken pedig valóságos babércztelepek is 

 keletkeznek. 



Egyidejűleg elveszíti az egykoron rétegzett agyag rétegzését a folyton 

 váltakozó duzzadás és összezsugorodás által, melynek nagysága Timkó Imre 

 szép kísérlete szerint a szapáryfalvi agyagra nézve 6-3 volumperczenttel 

 fejezhető ki. Elősegítették továbbá a rétegzés elenyésztetését az agyagterü- 

 leteken gyakran előforduló kisebb-nagyobb csuszamlások, az évenkint min- 

 dig nagy számmal keletkező és mélyen leható repedések, a növényi gyöke- 

 reknek mélyre való lehatolása és végre a földi giliszták munkája. 



Domboldalokon a babérczes agyagtakaró nem szokott túlságos vastag 

 lenni, többnyire csak 1 — 3 mtr. a dombhátakon ellenben, hol az erózió 

 pusztító hatásának kevésbbé van kitéve, ennél nagyobb vastagságot is érhet 

 el, sőt a legfelső pontusi agyagréteg egész vastagságában is alakulhat át 

 babérczes agyaggá. Ezt különösen ott konstatálhatjuk, hol közel a felszín 

 alatt pontasi homok fordul elő, a mikor természetesen éles az alsó határa. 

 Minthogy a pontusi emelet a mi vidékünkön leginkább kékes agyag s 

 közben — bár gyérebben — laza finomszemű sárga homok, könnyen meg- 

 érthető az is, hogy miért találunk a felszínen mindig babérczes agyagot s 

 mondhatni majdnem sohasem homokot. A homok ugyanis laza összeállá- 

 sánál fogva az ablatiónak huzamosabb ideig ellentállani nem képes, minek 

 következtében csak átmenetileg tarthatja magát a felszínen s rövid idő 

 múlva ismét kénytelen az alatta következő agyagnak átengedni a tért, a 

 mely azután előbb-utóbb babérczes agyaggá átalakul. 



Meg kell végre hogy említsem még a fehér márgakonkrétiókat is, 

 melyeket néha a babérczes agyagban találtam. Ezek voltaképen nem a ba- 

 l)érczes agyag sajátos képződményei, hanem az egykori pontusi agyagéi, 

 a melyben gyakoriak. Ezen márgakonkrétiók a pontusi agyag legfelső réte- 

 geinek átalakulásánál passzive viselkedtek, a minek folytán változatlanul 

 maradtak meg a babérczes agyagban is. 



Babérczes agyagot konstatáltak a tőlem szomszédos területeken is, 

 nevezetesen Halaváts Gyula és Adda Kálmán urak, s ez alkalommal csak 

 azt akarom megemlíteni, hogy Halaváts Gyula úr, ki ezen agyag korát 

 diluviálisnak állapította meg, Buziás-Lugos környékén benne szintén fehér 

 márgakonkrétiókat talált. Adda Kálmán úr pedig a Bégától E-ra fekvő terü- 

 leteken a babérczes agyag között kavics sztrátdkat említ, a melyek az agyag 



rüjlrllani l<o:.ln,i>i. X.Wf. 1:01. I'JUI. . 3 



