164 IRODALOM. 



Ezért, és tekintetbe véve a feltárt szén kifogástalan jó minőségét, vala- 

 mint a főváros és a Duna közelségét, de kiváltképen a legközelebb eső 

 váczi vasúti állomás csekély (5 — 6 Km.-nyi) távolságát, a feltáró mun- 

 kálatokat a kosdi területen czéltudatosan folytatni kellene, mert az ott 

 eddig is feltárt szénmennyiséget egyszerűen otthagyni a föld méhében, a 

 feltáró munkálatok jelenlegi stádiumában semmikép sem okadatolt kész 

 nemzetgazdasági veszteség volna. T. Eoth Lajos. 



IRODALOM. 



(1.) CziEBUsz Géza: A Hovrrldva k j)roJ)Iénidi . A magyarországi Kárpátegye- 

 sület Évkönyve. XXVII. évf. Igló, 1900. 122—12:1 oldalon. 



Szerző megmászta a Hoverlát és útjában sok lejtötörmeléket talált, melyet 

 nem tarthat moriinának és mivelhogy továbbá a Kis- és Nagy-Hoverla közti hor- 

 padást nem látta morünával feltöltve, + a specziális geológiai kutatásra appellálva, 

 bebizonyítandónak mondja nemcsak az EK-i Kárpátok egykori eljegesedését^ 

 hanem egy füst alatt kétesnek tartja a fogarasi és a retyezáti havasokét is. 



Nem szándékom ez alkalommal ezen témával tüzetesebben foglalkozni, a 

 mennyiben ez a m. kir. földt. intézet kiadványaiban már ismételten megtörtént, 

 Peimics (1883) és Zapalowicz (1886) tévedtek. Ixkey B. (1889) kételkedett ugyan, 

 de azért nem tartotta a Eetyezat egykori eljegesedését éppen kizártnak. Pozi- 

 tív és igen részletes megfigyelésre támaszkodva ellenben irnak e tárgyról (a kik- 

 ről azonban szerző nem vesz tudomást) a Hoverlára vonatkozólag Paul és Tietze 

 '(1877), továbbá u. a. vidék Cserna Hóra és Svidoveczi hegységeinek eljegesedé- 

 séről PosEwiTZ Tivadar (1. a m. kir. földt. intézet évi jelentéseit 1888, 1889, 1890. 

 1892, 1894 és 1897-ről), továbbá a déli Kárpátokról a Eetyezat és Királykő közti 

 havasokról Lehmann Pál (Zeitschrift d. Ges. f. Erdkunde in Berlin. XX. k. 1 885), 

 Schafarzik Ferencz a Ketyezát-Szarko-Godján hegycsoportra vonatkozólag (^ földt. 

 int. évi jelent. 1897 és 1898-ról), Mrazec Lajos bukaresti tanár (1899) és végre 

 De Martonne franczia geográfus (1900) ugyancsak a déli Kárpátokra nézve. 



Mindezekből kitűnik, hogy hegységeinkben nem óriási glecserekről vau 

 szó, melyek képesek lettek volna nagy völgyeket feltölteni, hanem hogy a glecser- 

 képződés csekély és korlátolt volt s e hegységeknek csak legmagasabb csúcsré- 

 gióira szorítkozott. A hó határa a Godján táján 1900 m. magasságban lehetett, 

 maga a glecser pedig 1700 méternél lejebb nem jutott. Ezen magas régiókban 

 található kár-völgyek (1900 — 2000 méteren felüliek) és magasan fekvő tavak is (a 

 melyek semmiképen nem degradálhatok « hegyi fertőkké))), glacziális jelenségek 

 ép úgy, mint a környékükön található púpos kövek és az olykor (Godján) intakt 

 patkó-alakban található mt)r;tnák. 



Honunkban a Tátra, a Hoverla és a déli Kárpátok hegylánczának egykori 

 ■eljegesedését ma már el nem vitázható ténynek kell elfogadnunk, mely további 



* Moriiuúkat csuk nem kcreslietüiilí liegylejtőkön va^y nycr.iíi'klK'u ! 



