IRODALOM. 165" 



bizonyításra nem szorul, hiszen glacziális nyomok néhány év előtt több helyen már 

 a Balkán félszigeten is ki lettek mutatva, még pedig Cvuic Jovan által Boszniá- 

 ban (a Trescavicza hegységben), Herczegovinában (a Prenj-ben), Montenegróban 

 (a Durmitorban) és végre Albániában a nagyon délen fekvő Mouasztir melletti 

 Peristeri hegységben is. (Cvuic Jovan. Földr. Közi. 1900.) Schafarzik Ferencz. 



(2.) CiRBUSz Géza: A na;/!/ )iiii(/j/<(r Alföld LcletJxezése. Földrajzi Közlemé- 

 nyek XXYIII. köt., III IV. füzet 76—86. old. 



A mioczén-tengerek visszahúzódása alkalmával, a Duna völgyét tekintve, 

 legelőször a délnémetországi medencze, majd a bécsi- és vele kapcsolatosan a kis 

 magyar alföldi-, harmadszor a nagy magyar alföldi- és végül az oláh alföldi me- 

 dencze beszakadása történt. A medenczék beszakadását azok szélein elhelyezkedő 

 tavak és mocsarak igazolják. A plioczén beltengerek és beltavak korszakát nyo- 

 mon követte a Duna. Az alföldi fensíkok a diluviumban rakódtak le, a mikor az 

 egész medencze még sülyedő félben volt, ebből magyarázható ki a diluviális réte- 

 gek feltűnő vastagsága. A diluviumban keletkezett Kúnfensík sértetlen volta 

 miatt lehetetlennek tartja a szerző, hogy a Duna egykoron Vecsés, Monor és 

 Pilis alatt a Tisza mai medrébe folyt volna ; valamint a Tisza folyónak, Baer tör- 

 vénye alapján, nyugati hátrálását illetőleg is erősen megrendült a hite. Czirbusz 

 nem hajlandó elfogadni Stefanovic azon feltevését, hogy a Tisza 300,000 év előtt 

 Erdély tövében folyt és évenkint 30 cm. hátrálással ért volna a Kúnfensík tövéhez. 

 A folyó bal partján emelkedő fensíkok a Tisza ezen nyugati hátrálását meg- 

 czáfolják. Különben geologiailag sem sikerült régi Duna és Tisza medreket 

 kimutatni. Szerző szerint a magyar Alföld mélyedékét nem a Tisza vájta ki 

 magának, hanem az Alföld ős plasztikája szabta meg neki. A folyórendszer tel- 

 jes kifejlődése előtt a víz a legmélyebb vonalat keresvén, jobbról-balra kószált 

 s így fattyúmedrek, folyódelták képződtek. A Hortobágyot sem tarthatja egykori 

 Tiszamedernek, hanem ennek csak áradáskor megtelő árkának. Végül a mon- 

 dottak alapján a Kis -Alföldet 6 és a Nagy- Alföldet 8 síksági tájra osztja. 



HoRUSITZKY H. 



(d.) TuzsoN János: A tarnóczi kövüU fa. rermészettudoraányi Közlöny. 

 LVni. pótfüzet 280—281. old. 



A tarnóczi^kövesült fa ismertetésével és annak faj meghatározásával ez ideig 

 már többen foglalkoztak. Félix I. a törzsöt Pityoxylon mosquense, Merckl fajhoz 

 hasonlítja. Tuzson szerint a <ixyloni> és «<íes» végzésü fosszil génuszok bizonyta- 

 lan keretet nyújtanak a fajok számára. Szerinte a fosszil fák számára külön 

 nevekkel új génuszokat alkotni fölösleges. Tuzson csak azon fosszil fákat tartja 

 meghatározhatóknak, a melyeknek az anatómiai szerkezetük a reczensekével 

 rokon és a melyek a reczens fajok rendszerébe beoszthatok. A tarnóczi fatörzs 

 felsömediterrán korú ; ásványos anyaga valamely kettőstörésü és optikailag két- 

 tengelyű opál vagy kalczedon módosulat ; e mellett azonban organikus anyagok — ■■ 

 különösen gyanta — mindenütt kimutathatók a törzsben. Évgyűrűk a törzsön jól 

 észlelhetők s ezeket tracheidák alkotják, a melyeket vékonyfalu parenchimasejtek 



