16(3 IRODALOM. 



vesznek körül és bélelnek ki. Tdzson anatómiai szerkezete alapján e fatörzsöt a 

 Píntts-fólékbez sorozza és annak lelőhelyéről P. tarnoce7isis-nek nevezi el. 



HORÜSITZKY H. 



(4.) Semper: Beitrage zur Kenntniss dcr Goldlagerstatlcv ács Siehenhür- 

 gischen Erzgebirgeí^. Abhandlungen der königlich Preussischen geologi- 

 schen Landesanstalt. p. 1^219, 11)00. 



Szerző 1897 tavaszán meglátogatta az erdélyi Érczhegység nevezetesebb 

 aranybánya belyeit és ezen úton szerzett tapasztalatai, valamint az előző kutatók 

 Prijucs, Inkey, Posepny stb.) adatai alapján ismerteti azoknak bányagcologiai 

 viszonyait. Az Érczbegységet négy részre osztva (Csetrás hegység, Zsidóhegy- 

 Stanizsa, Verespatak, Offenbánya) tárgyalja. 



A Csetrás hegység általános geológiai viszonyait, a kőzetek nemét és korát, 

 a telérek kitöltését illető adatai megegyeznek az L\KEY-től felsoroltakkal. A nagyági 

 bányászoktól «glaucb»-nak nevezett telér-képződményekről azt hiszi, hogy közü- 

 lök a vékonyabbak nem telérek, hanem a közönséges daczitnak finoman elosztott 

 pirittői sürtín impregnált és sötétszinűre festett sávjai; a vastagabb «g]auchok»- 

 ról ellenben azt tartja, hogy azok súrlódási brecsiák, melyekben úgy a töredékek, 

 mint azok kötőanyaga, a hasadékoknak szétroncsolt és szétdörzsölt mellékkőzetei- 

 ből valók. Leginkább Primics munkája alapján foglalkozik még a szerző Hondol. 

 Toplicza-Magura, Troicza-Tresztya-Barbara, Boicza, Kis-Almás-Porkura, Felsö- 

 Kajanel, Muszári (a Barza körüli és a Czebevölgyi) érczteléreivel. A muszári ércz- 

 telérek leírásánál azt a nézetét fejezi ki a szerző, hogy az amfibolandezit és daczit 

 fokozatos átmenetekkel összekötött kőzetsorozatnak két végső tagját képezik, hol 

 a daczit az idősebb, az andezit a fiatalabb kőzet. 



A második csoport tárgyalásánál a szerző Fericzel (Stanizsa mellett), Tekerő, 

 Faczebaja és Nagy-Almás geológiai viszonyait ismerteti. Miután ezen helyeket 

 nem látogatta meg, Haüer, Fellenberg, Weisz és Gesell S. munkáira hivatkozik. 



A harmadik csoportnál Verespatak földrajzi fekvését és általános geológiai 

 viszonyait, a telérek mellékkőzeteit, ezeknek viszonylagos korát és az arany elő- 

 fordulást Írja le a szei;zö. Köviden foglalkozik még Bucsum-Korabia-Vulkoj és a 

 Boteshegy bányáival is. 



A negyedik csoportnál röviden előadja Oífenbánya általános geológiai 

 viszonyait és az ottani aranyelőfordulást. 



Munkája eredményét összefoglalva, arra az eredményre jut, hogy az ara- 

 nyat az ősmészkövek (Oífenbányán), a jurakori szirtmészkövek és melatirok, a 

 kvarczporfir, kárpáti homokkő, vulkáni tufa és iszap, első sorban azonban a ter- 

 czierkorú eruptiv kőzetek tartalmazzák. A telérek mellékkőzetét képező eruptív 

 kőzetek közül a kvarczban szegény és amfibolban gazdag daczitok és rhiolithok 

 az idősebbek, a kvarczot lényeges elegyrészként nem tartalmazó és amfibolban 

 bővelkedő andezitek a fiatalabbak. A teléreknek vastagsága, dülés és csapás- 

 irányban való kiterjedése rendszerint csekély ; széleiken agyagszegély igen gya- 

 kori ; keletkezésük nagyobbrészt diszlokácziókra vezethetők vissza. 



Végül összegezi a telérek kitöltésére és a paragenétikai viszonyokra vonat- 

 kozó adatokat. Illés V. 



