A SZOVÁTAI MKLKG ÉS FORRÓ KONYHASÓSTAVAKRÓL. 345 



Megfigyelé.seimet, kísérleteimet és az ezekből folyó főbb adataimat és 

 következtetéseimet, levelezéseink közben, még szeptember hó elején, tehát 

 e dolgozatnak az akadémiában való előterjesztése előtt, közöltem dr. Lenaed 

 Fülöp barátommal, a Kiel-i egyetem fizika tanárával és a fizikai intézet 

 igazgatójával és tőle nemsokára azon választ kaptam, hogy a napsugárzás, 

 hőforrásul ezen érdekes jelenség megmagyarázására valóban teljesen kielé- 

 gítő, miként az alábbi kis számítás mutatja. 



Ezen sóstavak tehát a vízbe behatoló napsugárzástól melegednek fel. 

 A látható és az ultravörös napsugarak a víztől és a konyhasóoldattól 

 bizonyos mélységig absorbeáltatnak, különösen az ultravörös részek. A főok 

 tehát, hogy a napsugarak nem csak a tó legfelső színét, hanem a felső rész- 

 nek egy egészen nagy s vastag rétegét melegítik fel. Ha a folyadék egész 

 tömegében homogén volna, úgy a meleg a felszínen gyűlne össze. 



A felület azonban olyan hely, a hol a víz párolgás következtében nagy 

 melegveszteséget szenved. De még párolgás nélkül is, vezetés útján a levegő- 

 nek meleget ad át, a mely kisebb szellő által azonnal tovább vitetik. Ez az oka 

 annak, hogy a közönséges tavakon és a tengeren a felmelegedés a melegvesz- 

 teségek miatt aránylag sokkalta kisebb fokuak. Sóstavainknál a sósvíz, 

 mely a naphősugarak elnyeletésétöl melegedett fel, nagy fajsúlya miatt a 

 felületre akadályozva van felszállani és így a melegveszteség színhelyére 

 jutni; a nappal folytonosan hozzája jutott meleget csakis vezetéssel 

 adhatja tovább, úgy felfelé, mint lefelé. A vizes folyadékok azonban a 

 meleget igen rosszul, majdnem semmit sem vezetik, innét van azután az, 

 hogy a sósvíz felsőbb rétegében a meleg olyannyira összegyűlik. 



A folyadék a nap direkt hősugárzásán és a fölötte levő atmosphérák- 

 nak a sugárzásán kívül, még a tó fölött levő meleg levegő direkt vezetése 

 által is felmelegedik, a mely azonban, mint Eichter kimutatta, sokkalta 

 kisebb, mint a nap direkt hősugaraitól. A felmelegedéshez csak kisebb 

 mértékben járul hozzá azon rejtett meleg, a mely felszabadul, ha a tó 

 fölött a vízgőz kondenzálódik, a patakkal hozott meleg, továbbá a föld 

 melege pedig számításba alig jön. 



Ezen meleg forrásokkal szemben a melegveszteségeket is tekintetbe 

 kell venni. A hőkisugárzás kifelé a legnagyobb a tó felületén, a midőn a 

 nap nem süt, különösen éjjel, és lehűlés történik a hideg levegő direkt 

 vezetése által is, végül pedig a felületen történő víz elpárolgása által. 



Az sem közömbös, vájjon a tófelület csendes vagy hullámos-e, mert 

 ekkor a naptól reá eső meleg sugarak egy része reflektálódik, míg a 

 másika absorbeáltatik. A visszavert melegquantum, L. Dufour* (1892) 

 szerint, némely esetben (GSo/o) igen nag}' lehet, de rendszerint ennek 

 legalább ^/s-ra absorbeáltatik. 



* Bull. Soc. Vaud. Se. nat. XII. 1. Lausaune 1878. 



