m SCHAFARZIK FERENCZ 



léptünk volna, konstatáltuk, hogy az É-i környék vizei, nevezetesen az 

 igenpataki, a czelnai és nagybocsárdi patakok a helyett, hogy lefutásra a 

 sárdi Pumbráva E-i oldalán elterülő s hozzájok közelebb eső « Hegyalj a » 

 nevű depressziót választották volna, egyenesen D-re törve s a dumbrávai 

 dombokat a nyugati hegység íozömétöl elmetszve, az Ompoly deltájára 

 torkollanak ki. Ezen az utóbbi vonalon u. i. az esés a Maros felé tetemesen 

 nagyobb, mint a «Hegyalján» keresztül.* 



Sárdnál az Ompoly völgyébe befordulva, csakhamar kárpáti homokkő 

 területre értünk, a mely Dr. Koch Antal szerint kezdetben fiatalabb, beljebb 

 azután régibb krétakorú, mi a társulatunktól kiadott Magyarország geoló- 

 giai térképén kifejezésre is jutott. A gazdagon tagolt hegyvidék egyes 

 kúpjai nem túlmagasak, s átlag 600 — 1000 m. között maradnak, csak 

 tovább É-ra emelkedik ki jobban az alsó-fehérmegyei mészkővonulat szir- 

 tes gerincze. Ennek két legnevezetesebb, merész formájú csúcsát már a 

 gyulafehérvári rónaságról láttuk fehérleni, nevezetesen a «Piatra caprit» 

 (1220 m.) Királypataka felett és a csáklyai kőhegyet (1236 m.) Csáklya falu 

 felett. Ezek a mészkőszirtek a felső-magyarországiakhoz hasonlóan vannak 

 a kárpáti homokkőbe belegyűrve. Ezek a szirtek Dr, Koch A. szerint általá- 

 nosságban strambergi meszeknek tarthatók, míg a kárpáti homokkő neokom- 

 korú. Az emiitett két kúp azonban nem az egyedüli effajtájú előfordulás, 

 hanem apróbb mészkőszirteket tuczatszámra még a vasút közelében is lát- 

 tunk, így feltűnt pl. az a két igen csinos mészkőszirt, a mely Sárdtól 

 DNy-ra, az Ompolyicza patak völgyének K-i oldalán bukkanik fel. 



Zalathna felé közeledve, végre feltűnt a Zsidóhegy andezitkúpja s egy 

 rövid negyedórára rá Zalathnán voltunk. Kedves meglepetés volt reánk 

 nézve az a szívélyes fogadtatás, a melyben zalathnai szaktársaink és bará- 

 taink részesítettek bennünket. A fogadtatás részleteit ezzel az alkalommal 

 elhallgatom, annyival is inkább, mert úgy erről, mint általában utunk 

 vonaláról röviden már a Földtani Közlöny múlt évfolyamában (18'.). oldal) 

 jelentést tettem. E helyett tehát tárgyunkhoz tartva magamat, megemlítem, 

 hogy tervünkhöz híven a napnak még hátralévő délutánján az állami kő- 

 faragó és kőcsiszoló iskolát és a m. k. kohót tekintettük meg. 



1. A kőfaragó és kőcsiszoló iskolát Szterényi József volt iparfel- 

 űgyelő, jelenleg miniszteri tanácsos előterjesztésére Lukács Béla volt 

 kereskedelemügyi miniszter állította fel 1894-ben. A tanszemélyzet (igaz- 

 gató, tanárok és művezetők) száma 8, az intézet évi dotácziója 24,000 frt. 

 Ennek az iskolának jelenlegi igazgatója Csánki József, a ki nekünk intéze- 



* Az esf's Magyar-Ií(eiitöl {-27^ ni.l, a Dnmbráva É-i tövén (-271 iii.i, a Heiiy- 

 alján ("IdH m.) át Maros-Szt. -Imréig (2^!) m.) egy kh. II km. hosszú vonalon kitesz 

 4H in.-t ; — Magyar-Igentől (;27i> in.) Sárdon (2.=íS ni.) át az Onipolynak a Marosba 

 való licönih'séig Cilit m.i pedig .~)H ni.-t. 



